УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №295/14080/25 Головуючий у 1-й інст. Єригіна І. М. 
Категорія 55 Доповідач Шевчук А. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,   
                                 суддів: Борисюка Р.М., Павицької Т.М.,
за участі секретаря судового засідання Ковальчук М.М.,
       
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі 
цивільну справу №295/14080/25 за матеріалами позовної заяви  ОСОБА_1 до Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради про судовий захист порушених цивільних прав та інтересів, відшкодування моральної шкоди,
за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 
на ухвалу Богунського районного суду м.Житомира від 07 жовтня 2025 року, яка постановлена під головуванням судді Єригіної І.М. в м.Житомирі,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради. Просить: прийняти до розгляду її позовну заяву про судовий захист порушених цивільних прав та інтересів; при розгляді питання про відкриття провадження врахувати, що вона ( ОСОБА_1 ) не бажає захищати в суді порушені цивільні права та інтереси за правилами адміністративного судочинства; позовну заяву розглядати за правилами цивільного судочинства, так як Департамент містобудування та земельних відносин вчинив 21 випадок порушення законодавства, які мають ознаки протиправних дій, тобто вчинив незаконні рішення, дії; прийняти зміст обґрунтування позовної вимоги - 21 випадку порушення законодавства, які мають ознаки протиправних дій, які призвели до вчинення незаконних рішень, дій до порушення її ( ОСОБА_1 ) цивільних прав та інтересів незаконною відмовою мати не заборонені законом цивільні права із зазначенням суті вчинених випадків порушення законодавства; прийняти пояснення стосовно розміру моральної шкоди та відшкодувати моральну шкоду за вчинення 21 випадку незаконних рішень, дій чи бездіяльності в сумі 250 000 грн.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що Департамент містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради вчинив 21 випадок порушення законодавства, які мають ознаки протиправних дій, які призвели до вчинення незаконних рішень, дій, до порушення її ( ОСОБА_1 ) цивільних прав та інтересів, незаконною відмовою мати не заборонені законом цивільні права із зазначенням суті вчинених випадків порушень, а саме: незаконна відмова надати висновок управління містобудування, архітектури та дизайну міського середовища, стосовно розгляду клопотання від 27 листопада 2015 року; незаконна відмова розглянути клопотання від 27 листопада 2015 року в строк, встановлений частиною сьомою ст.118 ЗК України, так як проєкт рішення про відмову оприлюднено 15 березня 2019 року, тобто через 43 місяці; незаконна відмова згідно з п.8 частини першої ст.33 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” скласти висновок спеціалістів щодо попереднього розгляду клопотання від 27 листопада 2015 року з додатком, оскільки листом від 04 вересня 2019 року №25/Д-313із повідомлено “відсутнє в чинному законодавстві”, з підписом директора Департаменту; незаконний виклад висновку в листі від 04 вересня 2019 року №25/Д-313із поняття висновку Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради при розгляді клопотання щодо відведення земельної ділянки відсутнє в чинному законодавстві України, так як такий висновок це порушення законодавства, невідповідність висновку вимогам п.8 частини першої ст.33 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні”; незаконна відмова по клопотанню від 27 листопада 2015 року скласти висновок спеціалістів, стосовно опрацювання доданих до клопотання документів, згідно з чинним законодавством; незаконне складання проєкту рішення про відмову, з додатком “...Списки...яким відмовлено”, в якому їй ( ОСОБА_1 ) у пункті 64, без врахування висновку спеціалістів, стосовно опрацювання клопотання від 27 листопада 2015 року з додатком; незаконна відмова мати не заборонені законом права, розглянути документи долучені до клопотання від 27 листопада 2015 року при складанні проєкту рішення про відмову, з додатком “Списки...яким відмовлено”, в якому їй ( ОСОБА_1 ) у пункті 64, а саме, викопіювання зі схеми, на якому зазначене бажане місце земельної ділянки, викопіювання з ген.плану, акт обстеження від 30 квітня 2013 року, лист від 18 вересня 2015 року №25/Д-705-6, фотографі забудови пров.1-го Винокурного, висновок №72/2013 Г.К. “Хмільники”; незаконне складання (оформлення) проєкту рішення про відмову з додатком “Списки...яким відмовлено”, в якому вона ( ОСОБА_1 ) у пункті 64, так як вчинені порушення, а саме, на проєкті рішення відсутня дата складання проєкту, на записі суті проєкту “Про розгляд звернень громадян...” відсутній запис “проєкт рішення про відмову”, незаконне внесення в проєкт рішення про відмову висновку, витяг “Контроль за виконанням даного рішення покласти на заступника міського голови...” - це не входить в повноваження департаменту, незаконне внесення проєкт рішення про відмову висновку: “Міський голова...С.І.Сухомлин” - оскільки С.І.Сухомлин проєкт рішення про відмову не складав, відсутній підпис автора проєкту рішення про відмову, незаконно оформлений додаток “Списки...яким відмовлено, так як відсутня дата до якого проєкту рішення; незаконне внесення в проєкт рішення про відмову висновку відмовити громадянам у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою, згідно з додатком, так як такі дії не входять в повноваження Департаменту містобудування та земельних відносин, оскільки рішення по проєкту - це повноваження сесії міської ради; незаконна відмова при складанні додатку “Списки...яким відмовлено” в якому їй ( ОСОБА_1 ) у пункті 64 врахувати, що на даній території рішенням 15 сесії, 21 червня 2012 року №400 наданий дозвіл на складання проєкту на суміжну земельну ділянку площею 1,20 га, на якій самовільно збудовано 210 гаражів по АДРЕСА_1 ; незаконна відмова при складанні додатку “Списки... яким відмовлено”, в якому їй ( ОСОБА_1 ) в пункті 64 врахувати, що на даній території, рішенням сесії міської ради від 28 травня 2003 року №193 передано у приватну власність, суміжна земельна ділянка, земельна ділянка площею 0,100 га по АДРЕСА_2 під житлове будівництво; незаконна відмова при складанні додатку “Списки...яким відмовлено”, в якому їй ( ОСОБА_1 ) у пункті 64 врахувати, що на даній території рішенням сесії міської ради від 28 травня 2003 року №193 передана у приватну власність суміжна земельна ділянка, земельна ділянка площею 0,0903 га, по АДРЕСА_2 під садівництво; незаконний виклад у додатку “Списки...яким відмовлено”, у якому їй ( ОСОБА_1 ) у пункті 64 висновку, так як незаконне застосування плану зонування від 04 квітня 2017 року при розгляді клопотання від 27 листопада 2015 року, а листом від 26 лютого 2021 року №25/Д-117із міська рада повідомила, що до 30 листопада 2016 року зонування території було відсутнє та за адресою АДРЕСА_3 , детальний план території не розроблявся та не затверджувався; незаконний виклад у додатку “Списки...яким відмовлено” у якому їй ( ОСОБА_1 ) у пункті 64 висновку, як підстави відмови, що земельна ділянка розташована в зоні мішаної багатоповерхової забудови та громадської забудови (Ж-4), так як міська рада в листі від 18 вересня 2015 року №25/Д-705,6 детальний план території не розроблявся та не затверджувався, незаконне застосування плану зонування (Ж-4), який затверджений 04 квітня 2017 року по клопотанню від 27 листопада 2015 року; незаконний виклад у додатку “Списки...яким відмовлено”, в якому їй ( ОСОБА_1 ) у пункті 64 висновку, що земельна ділянка розташована в зоні мішаної багатоповерхової забудови, як підставу відмови, так як такий висновок незаконний, оскільки не відповідає фактичній забудові, яка забудована одноповерховими забудовами; незаконне застосування як підставу відмови плану зонування (Ж-4), оскільки (Ж-4) це територія всього мікрорайону “Хмільники” не відповідає затвердженому 30 листопада 2016 року №454 генеральному плану, на якому є садибна територія, а на (Ж-4) її немає; незаконний виклад у додатку “Списки...яким відмовлено” у якому їй ( ОСОБА_1 ) у пункті 64 висновку, як підстави відмови, що частина земельної ділянки розташована в зоні вулиць в “червоних” лініях (ТР-2), оскільки міська рада у своєму листі зазначала, що затверджень червоних ліній у зв`язку з прийняттям рішення міської ради від 30 листопада 2016 року №454 “Про затвердження генерального плану міста Житомира” не приймалося; незаконний виклад висновку, як підставу відмови в “червоних” лініях (ТР-2) це незаконний висновок, так як план “червоних” ліній (ТР-2) не відповідає затвердженому плану “червоних” ліній від 09 грудня 2005 року №583; незаконний виклад висновку, як підстави відмови, що частина земельної ділянки розташована в зоні вулиць в “червоних” лініях (Т-2), оскільки не розташована частиною в зоні “червоних” ліній вулиць; незаконний виклад висновку, що земельна ділянка знаходиться в санітарно-захисній зоні об`єктів транспорту, оскільки зонування на території міста Житомира було відсутнє, а окремого рішення міської ради щодо затвердження плану обмежень земельних ділянок, які знаходяться в санітарно-захисній зоні транспорту, не приймалося; незаконне подання на розгляд 49 сесії 20 червня 2019 року №1501 проєкту рішення про відмову з додатком “Списки...яким відмовлено”, в якому їй ( ОСОБА_1 ) у пункті 115. Спричинення моральної шкоди аргументує погіршенням здоров`я та душевними стражданнями – емоціями людини, зміст яких є біль, муки, розчарування, відчуття несправедливості та інші негативні переживання. Вона позбавлена можливостей у реалізації звичок та побажань, що сприяло погіршенню відносин із оточуючими людьми. Порушення її конституційних прав під час розгляду її звернення призвело до погіршення її життєвих зв`язків та вимагало від неї додаткових зусиль для організації її життя.

Ухвалою Богунського районного суду м.Житомира від 07 жовтня 2025 року відмовлено у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу, яка перешкоджає їй ( ОСОБА_1 ) здійснити судовий захист порушених цивільних прав та інтересів, скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Доводи апеляційної скарги ґрунтує на тому, що суд незаконно відмовив у доступі до правосуддя, мати не заборонені законом цивільні права. Розглядаючи питання про відкриття провадження за її позовною заявою, суд вчинив недодержання вимог закону: незаконна відмова зазначити суть позовної вимоги, яка зазначена у вимозі 5 позовної заяви; незаконна відмова в описовій частині ухвали зазначити суть обґрунтування позовної вимоги, яке зазначено у вимозі 6 позовної заяви; незаконна відмова зазначити суть позовної вимоги 4; незаконна відмова зазначити суть позовної вимоги 2; незаконна відмова зазначити суть вимоги, клопотання 3; незаконна відмова зазначити суть правовідносин, вимога клопотання 4; незаконна відмова в описовій частині ухвали зазначити суть вимоги 4; незаконна відмова в ухвалі при розгляді питання про відкриття провадження застосувати Закони України, які згідно з чинного законодавства підлягають застосуванню; суддя Єригіна І.М. вчинила істотні порушення норм процесуального права, невідповідність висновку в ухвалі, суті позовної вимоги, яка зазначена у вимозі 1 позовної заяви; незаконне внесення в ухвалу тлумачення 7 висновків з Законів України, в тому числі, що таке судова юрисдикція, критерії розмежування, що таке “суб`єкт владних повноважень”, визначальну ознаку адміністративної юрисдикції, що відноситься до адміністративної юрисдикції, ознаки приватно- правових відносин, при визначенні предметної юрисдикції суд повинен виходити з суті права, як в науково-практичному коментарі, які не підлягають застосуванню, згідно з чинного законодавства при розгляді питання про відкриття провадження і чітко мають ознаки надмірного формалізму; незаконний виклад в ухвалі тлумачення висновків з Кодексу адміністративного судочинства України; незаконне внесення в ухвалу тлумачення висновків із ЗК України; суддя незаконно внесла в ухвалу висновок, який згідно з чинним законодавством не підлягає застосуванню при розгляді питання про відкриття провадження в справі; невідповідність висновку в ухвалі, так як жодним Законом України суб`єкту владних повноважень під час виконання владних управлінських функцій під час розгляду заяви позивача не надано повноважень вчиняти 21 випадок порушення законодавства, які мають ознаки протиправних дій; суддя Єригіна Л.В. вчинила порушення норм процесуального права, невідповідність висновку обставинам зазначених вище 17 випадках; суддя незаконно відмовила розглянути та врахувати, що вимоги позовної заяви є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і пред`явлені разом, а тому такі вимоги не розглядаються адміністративними судами.

Департамент містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що в силу приписів частини третьої ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

Сторони у судове засідання не з`явилися. Судова повістка про виклик у судове засідання на 20 листопада 2025 року вручена позивачу ОСОБА_1 13 листопада 2025 року, а відповідачу Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради – 11 листопада 2025 року. Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою. Відповідно до частини другої ст.372 ЦПК України неявка сторін та інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволеною з наступних підстав.

Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За положеннями ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Частиною першою ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша ст.19 ЦПК України).

Відповідно до частини першої ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. За таких обставин, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у ст.16 ЦК України.

Законодавець у частині першій ст.16 ЦК України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною другою ст.16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. До них належать: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Отже, правом звернення до суду із позовом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи законних інтересів та, відповідно, таке цивільне право або інтерес може бути захищено судом у спосіб, який, зокрема, не суперечить чинному законодавству, договору та має бути ефективним.

За змістом частини першої ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Справою адміністративної юрисдикції у розумінні п.1 частини першої ст.4 КАС України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

За правилами п.1 частини першої ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до пункту 1 частини першої ст.186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Як убачається зі змісту позовної заяви, ОСОБА_1 порушення її конституційних прав обґрунтовує вчиненням Департаментом містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради 21 випадку порушення законодавства при не розгляді її клопотання від 27 листопада 2015 року про надання дозволу на одержання безоплатно земельної ділянки, чим спричинив моральної шкоди, яка оцінена ОСОБА_1 у 250 000 грн.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно з ст.125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Окрім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції і який виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Із наведеного вбачається, що до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників - суб`єкт владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, у цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Ознаками приватноправових відносин є юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

У пункті 7 частини першої ст.4 КАС України визначено, що суб`єкт владних повноважень це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Відповідно до частини п`ятої ст. 21 КАС України, вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Ураховуючи викладене вище, при вирішенні судом позову в цій справі, насамперед підлягає дослідженню правомірність дій відповідача під час розгляду клопотання ОСОБА_1 від 27 листопада 2015 року. Вказані обставини не пов`язані з визнанням права власності на земельну ділянку та оспорюванням права власності інших осіб, оскільки ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку не набула. 

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про те, що спір у цій справі є публічно-правовим та підпадає під юрисдикцію адміністративного суду є правильним, оскільки стосується спору фізичної особи з органом місцевого самоврядування, предметом якого є перевірка законності дій та бездіяльності цього органу, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій. 

Відшкодування моральної шкоди залежить від вирішення публічно-правового спору, а тому також підлягає розгляду адміністративним судом за правилами частини п`ятої ст.21 КАС України.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 на підставі п.1 частини першої ст.186 ЦПК України. Відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої ст.186 ЦПК України, суд першої інстанції на виконання вимог частини п`ятої ст.186 ЦПК України у мотивувальній частині своєї ухвали роз`яснив ОСОБА_1 , що розгляд цієї справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду. 

Решта доводів апеляційної скарги ґрунтується на помилковому тлумаченні норм права та з огляду на викладене вище додаткового правового обґрунтування не потребує. 

Відповідно до змісту ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують. Ухвала відповідає вимогам чинного законодавства та залишається без змін.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Богунського районного суду м.Житомира від 07 жовтня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: