ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 601/3418/24	Головуючий у 1-й інстанції Клим Т.П 	
Провадження № 22-ц/817/597/25 	Доповідач - Гірський Б.О.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 вересня 2025 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого — Гірського Б.О.
суддів — Хома М.В., Храпак Н.М. 
за участю секретаря – Гичко К.С.,
відповідача та його представника
       розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №601/3418/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 03 квітня 2025 року (ухвалене суддею Клим Т.П.) в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної та майнової шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -
ВСТАНОВИВ:
В листопаді 2024 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вказаним позовом.
В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що 11 грудня 2023 року о 16 год. 25 хв. на а/д М-19 Доманове-Ковель-Чернівці- Тереблече та АД Н-02 (М-ОО Кременець-Біла Церква, Ржищів-Канів-Софїївка) водій ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи ТЗ «Opel Vectra», д.н.з. НОМЕР_1 на заокруглій ділянці дороги допустив виїзд за межі своєї смуги руху на зустрічну смугу руху та зіткнувся із автомобілем «Seat Ibiza», д.н.з. НОМЕР_2 під її керуванням, який рухався по своїй смузі руху. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди вона отримала тілесні ушкодження, а належний їй автомобіль зазнав механічних пошкоджень. 
Вказувала на те, що відповідача - ОСОБА_1 постановою Кременецького районного суду Тернопільської області у справі №601/320/24 від 11 березня 2024 року визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 н.м.д.г., що становить 850 грн. Дана постанова в апеляційному порядку не оскаржувалася, є остаточним судовим рішенням, що набуло законної сили 22 березня 2024 року.
Крім того, зазначала, що внаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди, її малолітня дочка ОСОБА_3 , 2010 р.н., будучи пасажиром даного транспортного засобу, також отримала легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.
Зазначала, що неправомірними діями відповідача їй завдано майнову шкоду. Вартість відновлюваного ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових колісного транспортного засобу «Seat Ibiza», д.н.з. НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок ДТПП 11 грудня 2023 року, станом на дату ДТП становить 192 829,58 грн. 
Вказувала на те, що розмір виплаченого страхового відшкодування становить 100 000 грн. та є недостатнім.
Також посилалась на те, що протиправними діями відповідача їй заподіяно моральну шкоду, оскільки вона зазнала душевних страждань у зв`язку із пошкодженням належного їй майна. Зазначала, що протягом декількох років збирала та відкладала грошові кошти для того аби придбати транспортний засіб. З того часу, як трапилося ДТП, вона постійно перебувала у стані тривоги у зв`язку із серйозним пошкодженням належного їй автомобіля, а страхове відшкодування у повному обсязі не покрило всі витрати на ремонт. 
Окрім цього, за фактом ДТП до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11 грудня 2023 року внесено відомості (номер кримінального провадження №12023211010000846), попередня кваліфікація дій ОСОБА_1 - ч. 1 ст. 286 КК України. Однак постановою від 16 січня 2024 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №12023211010000846, закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, а саме у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України. 
Разом з цим, у межах згаданого вище кримінального провадження, на підставі постанови старшого слідчого СВ відділення поліції №1 (м. Тернопіль) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області капітана поліції Погорілець Г.О. від 05 січня 2024 року, проведено судово-медичну експертизу. За результатами проведення експертизи, професійний експерт дійшов висновку, що малолітня ОСОБА_3 , 2010 р.н., внаслідок ДТП, що мало місце 11 грудня 2023 року, отримала легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я. 
Стверджувала, що завдана їй моральна шкода у тому числі полягає у тих хвилюваннях, які вона пережила у зв`язку із перенесеними травмами та ушкодженням здоров`я її малолітньої дочки. 
Враховуючи вищевикладене, просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь завдану майнову шкоду у розмірі 92 829,58 грн. та моральну шкоду у розмірі 50 000 грн.
Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 03 квітня 2025 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 39 613 грн. 50 коп. матеріальної шкоди, 10 000 грн. моральної шкоди, 3 150 грн., понесених витрат на правову допомогу та 1 472 грн. 53 коп. судового збору.
В решті позову відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог в частині матеріальної шкоди відмовити у повному обсязі та в частині стягнення моральної шкоди завданої внаслідок ДТП позов задовольнити частково, стягнувши із відповідача на користь позивача 3 000 грн. моральної шкоди.
Звертає увагу на те, що станом на 13 листопада 2024 року автомобіль позивачки був повністю в технічно справному стані, тобто на момент судового розгляду автомобіль вже був відремонтованим, а тому вважає, що розмір шкоди, визначений експертом, не може бути стягнутий з відповідача, оскільки є припущенням експерта і не підтверджує розміру витрат.
Вважає, що позивач при проведенні відновлювального ремонту автомобіля купував запчастини виходячи з ринкових цін, а не з вартості, яку визначив експерт.
Також вважає, що визначений судом першої інстанції розмір моральної є завищеним та таким, що не відповідає фактичним обставинам даної справи, оскільки позивачка не надала жодних письмових доказів на її підтвердження.
Звертає увагу на те, що для визначення розміру грошової компенсації за завдані страждання допускається проведення відповідної психологічної експертизи.
Вказує на те, що після ДТП він всіляко сприяв та допомагав позивачці, вибачився та цікавився станом здоров`я її дочки.
Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.
В судовому засіданні відповідач та його представник — адвокат Ващук Я.С. підтримали вимоги апеляційної скарги з мотивів, вкладених у ній.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
За ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом встановлено наступні обставини.
Постановою Кременецького районного суду Тернопільської області у справі №601/320/24 від 11 березня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.. 124 КУпАП України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить суму 850 грн. Дана постанова в апеляційному порядку не оскаржувалася, є остаточним судовим рішенням, що набуло законної сили 22 березня 2024 року.
Згідно з Висновком судового експерта №1 за результатами проведення транспортно-товарознавчого дослідження згідно заяви ОСОБА_2 від 02.08.2024:
- ринкова вартість колісного транспортного засобу «Seat Ibiza», д.н.з. НОМЕР_2 , - 204 389,49 грн. (двісті чотири тисячі триста вісімдесят дев`ять гривень сорок дев`ять копійок);
- вартість відновлюваного ремонту колісного транспортного засобу «Seat Ibiza», д.н.з. НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок ДТП 11 грудня 2023 року, станом на дату ДТП — 446 169,78 грн. (чотириста сорок шість тисяч сто шістдесят дев`ять гривень сімдесят вісім копійок);
- вартість відновлюваного ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових колісного транспортного засобу «Seat Ibiza», д.н.з. НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок ДТП 11 грудня 2023 року, станом на дату ДТП — 192 829,58 грн. (сто дев`яносто дві тисячі вісімсот двадцять дев`ять гривень п`ятдесят вісім копійок);
- вартість матеріального збитку — 204 389,49 грн. (двісті чотири тисячі триста вісімдесят дев`ять гривень сорок дев`ять копійок).
Позивач 13 вересня 2024 року звернулася до ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» із заявою про виплату страхового відшкодування.
За результатами розгляду поданої заяви та додатків, ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» виплачено ОСОБА_2 страхове відшкодування у розмірі 100 000 грн. (сто тисяч гривень). Дана виплата є узгодженою. Дане підтверджується Листом про прийняте рішення від 16 вересня 2024 року та платіжною інструкцією №ЗР102817 від 16.09.2024.
За фактом ДТП до ЄРДР 11 грудня 2023 року внесено відомості (номер кримінального провадження №12023211010000846), попередня кваліфікація дії ОСОБА_1 - ч. 1 ст. 286 КК України.
За результатами проведення експертизи, професійний експерт дійшов висновку, що малолітня ОСОБА_3 , 2010 р.н., внаслідок ДТП, що мало місце 11 грудня 2023 року, отримала легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, що підтверджується висновком експерта №16.
10 серпня 2023 року між «Страхувальником» - ОСОБА_1 та «Страховиком» - Публічним акціонерним товариством «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» був укладений договір/поліс № ЕР-216207098 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно якого забезпеченим транспортним засобом є «OPEL VECTRA» д.н.з. НОМЕР_1 . Згідно умов укладеного полісу № ЕР-216207098 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страхова сума на одного потерпілого складала: за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю - 320 000 тис. грн. за шкоду, заподіяну майну - 160 000 тис. грн., розмір франшизи - 3 200,00 грн.
ОСОБА_1 11.03.2024 сплатив на картковий рахунок ОСОБА_2 суму франшизи в розмірі 3 216,08 грн., що підтверджується квитанцією №7А9К-ХМ36-МАВ5-0С63 виданої AT «Універсал Банк».
Задовольняючи частково позовні вимоги в частині стягнення майнової шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що вартість майнового збитку, завданого власнику пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини ОСОБА_1 , перевищує страхове відшкодування та ліміт відповідальності згідно з полісу, а обов`язок відшкодування завданої шкоди розподіляється між страховою компанією і страховиком.
Задовольняючи частково позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції вважав, що її розмір повинен становити 10 000 грн., що відповідатиме засадам розумності та справедливості.
Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції.
Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.
Згідно з ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
За загальним правилом майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України).
Разом з цим статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Таким чином, відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Відповідно до ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Статтею 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Відповідно до статті 28 цього Закону шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілому, це шкода пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.
Положеннями статей 1, 6, 9 Закону передбачено, що потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу. Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.
Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Пунктом 33.1.4. ст. 33 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що уразі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний: невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.
Відповідно до положень пункту 37.1.3. Закону страховик має право відмовитись від здійснення страхової виплати у разі невиконання потерпілим своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело неможливості страховика встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини і обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.
Такі обов`язки потерпілого визначені статтями 33 та 33-1 Закону.
Водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов`язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів). Особи, зазначені в цьому пункті, звільняються від обов`язку збереження пошкодженого майна (транспортних засобів) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, у разі якщо не з їхньої вини протягом десяти робочих днів після одержання страховиком повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду його уповноважений представник не прибув до місцезнаходження такого пошкодженого майна (пункт 33.3. статті 33 Закону).
Відповідно до пункту 33-1.1. статті 33-1 Закону страхувальник, інша особа, відповідальність якої застрахована, водій транспортного засобу, причетного до дорожньо-транспортної пригоди, особа, яка має право на отримання відшкодування (потерпілий), зобов`язані сприяти страховику та МТСБУ в розслідуванні причин та обставин дорожньо-транспортної пригоди, а саме: надати для огляду належний їй транспортний засіб або інше пошкоджене майно, повідомити страховика про всі відомі їй обставини та надати для огляду та копіювання наявні у неї документи щодо цієї дорожньо-транспортної пригоди протягом семи робочих днів з дня отримання нею відповідної інформації або документа. Якщо зазначені особи з поважних причин не мали змоги виконати ці дії, вони мають підтвердити це документально.
Отже, невиконання потерпілим наведених обов`язків може бути підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування лише в тому випадку, якщо це призвело до неможливості страховика встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини і обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.
Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 29 липня 2019 року у справі №501/212/17 потерпілий, в силу норм Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", має право на отримання страхового відшкодування і не зобов`язаний повідомляти про страховий випадок страхову компанію, яка за законом повинна здійснювати страхове відшкодування, так як цей обов`язок покладено саме на водія забезпеченого транспортного засобу. У справі, що переглядається, обов`язок повідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду покладений саме на водія транспортного засобу, причетного до такої пригоди, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Неповідомлення про страховий випадок не є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування, оскільки вказані дії не призвели до неможливості страховиком встановити вищевказані обставини. На підставі викладеного, суди дійшли обґрунтованого висновку, що зібраними по справі доказами встановлено факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання, а також розмір заподіяної шкоди. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик зобов`язаний відшкодувати завдану позивачу шкоду в межах ліміту страхового відшкодування.
За змістом п. 26.2 ст. 36 Закону "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників, наземних транспортних засобів", у потерпілої особи для отримання страхового відшкодування є право на подання заяви про страхове відшкодування у строк не пізніше одного року після ДТП. Неподання заяви впродовж 30-днів з дня подання винуватцем ДТП повідомлення про ДТП є підставою лише для відтермінування виплати страхового відшкодування, а не підставою для відмови у виплаті.
Пунктом 22.1статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Згідно зі ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.
Відповідно до п. 2.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року N 142/5/2092, вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісного транспортного засобу.
Згідно з п. 2.4 указаної Методики вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).
Виходячи з аналізу зазначених норм, визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність"та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року N 142/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за N 1074/8395 (з відповідним змінами).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15, провадження №14-176цс18, зроблений висновок, відповідно до якого відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом №1961-IVу страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.
Обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди, що перевищує ліміт відповідальності страховика, і сумою виплаченого страхового відшкодування.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі №147/66/17зазначено, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом №1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом №1961-IV випадках - МТСБУ) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом №1961-IVне має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).
Так, постановою Кременецького районного суду Тернопільської області у справі №601/320/24 від 11 березня 2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України.
Цивільно-правова відповідальність на момент скоєння ДТП у водія транспортного засобу «OPEL VECTRA» д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована у ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», згідно з полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії № ЕР-216207098 від 10.08.2023 року, ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну 160 000 грн., франшиза в розмірі 3 216,08 грн.
Публічним акціонерним товариством «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» було виплачено 100 000 грн. і з даною сумою погодилася ОСОБА_2 , як потерпіла особа.
З урахування встановлених фактичних обставин даної справи, враховуючи, що вартість майнового збитку, завданого власнику пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини ОСОБА_1 , перевищує страхове відшкодування та ліміт відповідальності згідно з полісу, а обов`язок відшкодування завданої шкоди розподіляється між страховою компанією і страховиком, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позов в частині стягнення майнової шкоди підлягає частковому задоволенню на суму не покриту страховою виплатою, яка становить 39 613,50 грн. (192 829,58 грн. (шкода згідно висновку судового експерта) - 160 000грн. (ліміт відповідальності згідно страхового полісу) - 3 216, 08 грн. (розмір відшкодованої франшизи)).
Доводи апеляційної скарги, які зводяться до незгоди із висновком експерта №1 за результатами проведення транспортно-товарознавчого дослідження згідно заяви ОСОБА_2 від 02.08.2024 року, колегія суддів відхиляє, оскільки суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги вказаний доказ як належний та допустимий на підтвердження вартості відновлювального ремонту колісного транспортного засобу «Seat Ibiza», д.н.з. НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок ДТП 11 грудня 2023 року, станом на дату ДТП.
Жодних доказів, які б спростовували вищезазначений висновок експерта, відповідач суду не надав та клопотань про проведення повторної транспортно-товарознавчої експертизи не заявляв.
У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).
Отже особа, яка винна у вчиненні ДТП, зобов`язана сплатити позивачу різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою, оскільки у разі здійснення відновлювального ремонту пошкодженої речі розмір збитків визначається як реальна вартість матеріалів і робіт, затрачених на її відновлення, а у разі непроведення ремонту — як вартість матеріалів і робіт, необхідних для її відновлення у майбутньому.
Відповідач в поданій апеляційній скарзі посилався на те, що судом першої інстанції не враховано висновків Верховного Суду викладених у постанові від 30.10.2019 року у справі №753/19288/14-ц та від 02.06.2022 року у справі №638/10072/19 про те, що “якщо транспортний засіб фактично відремонтований, то розмір збитків визначається як вартість затрачених на відновлювальний ремонт коштів, тобто як вартість реально витрачених матеріалів і проведених робіт. У такому разі звіт автотоварознавчого дослідження не є визначальним доказом розміру завданих збитків, оскільки у ньому зазначені лише можливі витрати, які можуть бути понесені позивачем”. Вказує, що позивач не заперечувала обставини фактичного проведення ремонту пошкодженого транспортного засобу, однак доказів понесення витрат на такий ремонт не надала.
На підставі наведеного вважав, що відсутні підстави для задоволення позову про відшкодування майнової шкоди.
Колегія суддів вважає вказані доводи необґрунтованими, оскільки суд першої інстанції, врахувавши, що позивач здійснив ремонт пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу, дійшов обґрунтованого висновку про необхідність визначення розміру збитків як реальної вартості матеріалів і робіт, затрачених на його відновлення, що узгоджується з висновками Верховного Суду, викладених у вищезазначених постановах.
Встановивши, що позивач не надала доказів розміру фактично понесених нею витрат на ремонт пошкодженого автомобіля «Seat Ibiza», д.н.з. НОМЕР_2 , суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача збитків з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу, визначеного висновком судового експерта №1 від 02.08.2024 року, оскільки позивач, реалізуючи свої процесуальні права на власний розсуд, не надала належних і допустимих доказів використання під час ремонту автомобіля нових вузлів, деталей та комплектуючих частин, а відповідач такі обставини заперечує.
Також колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що відповідно до ст.ст. 23, 1167 ЦК України позивачка має право на відшкодування моральної шкоди.
Апеляційний суд вважає, що визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди — 10 000 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки, відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, оскільки судом було враховано характер неправомірних дій відповідача, тривалість порушення прав позивача та її неповнолітньої дитини, глибину їх душевних та психічних страждань пов`язаних з ушкодженням здоров`я та пошкодженням майна, порушення нормального ритму життя (необхідність вчинення додаткових дій, які за нормальних обставин не було необхідності вчиняти), нормальних життєвих зв`язків, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення вказаного позову та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального чи процесуального права, що може бути підставою для скасування судового рішення.
Апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції є законними та обґрунтованими, порушень норм матеріального чи процесуального права судом першої інстанції не допущено. Підстави для скасування судового рішення в межах доводів апеляційної скарги в апеляційного суду відсутні.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Щодо судових витрат.
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи, що за результатами апеляційного перегляду справи, результат вирішення справи залишився незмінним, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 — залишити без задоволення.
Рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 03 квітня 2025 року — залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Повний текст постанови складено 10 вересня 2025 року.

Головуючий:                                                 Гірський Б.О.

Судді:                                                                Храпак Н.М.

                                                                       Хома М.В.