Справа № 443/551/25                        Головуючий у 1 інстанції: ПАВЛІВ А. І. 
Провадження № 33/811/1423/25                Доповідач: Березюк О. Г. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2025 року. Львівський апеляційний суд у складі: судді судової палати у кримінальних справах Березюка О.Г., за участі захисника Ратича Т.М., розглянувши у місті Львові апеляційну скаргу захисника Ратича Т.М. на постанову Жидачівського районного суду Львівської області від 10 вересня 2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.130 КУпАП, 
встановив:

Постановою Жидачівського районного суду Львівської області від 10.09.2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.130 КУпАП, та на підставі ч.3 ст.30 КУпАП накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 51000 гривень та позбавлено права керування транспортними засобами строком на одинадцять років і чотирнадцять днів з конфіскацією транспортного засобу «Mitsubishi Lancer», реєстраційний номер НОМЕР_1 . Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 605,60 гривні.
Згідно постанови суду  ОСОБА_1 06.04.2025 о 00 год. 33 хв. у м.Жидачів, вул.Вокзальна керував автомобілем «Mitsubishi Lancer», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, яка не відповідає обстановці, почервоніння шкіри обличчя. Від проходження огляду для визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора алкотест драгер 6820 0300 або проходження такого огляду в медичному закладі відмовився на місці події, чим порушив вимоги пункту 2.5. ПДР, вчинивши дії, передбачені частиною 1 статті 130 КУпАП, будучи особою, яка двічі протягом року піддавалася адміністративному стягненню за частиною 1 статті 130 КУпАП.
Захисник Ратич Т.М. в апеляційній скарзі просить постанову суду скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
На підтримання своїх апеляційних вимог апелянт покликається на те, що судом першої інстанції розгляд справи відбувся неповно та необ`єктивно, вважає постанову суду незаконною та необґрунтовано, при цьому зазначає, що матеріалами справи не доведено факту здійснення керування ОСОБА_1 транспортним засобом, зокрема зазначає, керувала транспортним засобом на момент зупинки ОСОБА_2 , яка вказувала про це працівникам поліції відеозаписами не зафіксовано руху транспортного засобу.
Розглянувши матеріали справи №443/551/25, дослідивши доводи апеляційної скарги, пояснення захисника, який підтримав подану апеляційну скаргу, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Висновок суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.130 КУпАП, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується доказами у справі, зокрема протоколом про адміністративне правопорушення ЕПР1 №292138 від 06.04.2025 року, який відповідає вимогам ст.256 КУпАП (а.с.3), відеозаписами, що містяться в матеріалах справи, якими зафіксовано всі необхідні обставини, зокрема обставини зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , який після зупинки транспортного засобу вийшов з-за керма, а особа жіночої статі в цей момент вибігла з пасажирської дверки та пересідала на місце водія, спілкування ОСОБА_1 , який перебував з явними ознаками алкогольного сп`яніння, з працівниками поліції, на пропозицію працівників поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння відповів категоричною відмовою з одночасним запереченням факту керування транспотним засобом (а.с.12), актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів від 06.04.2025 року, яким засвідчено факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу (а.с.4), направленням ОСОБА_1 до медичного закладу від 06.04.2025 року, яким засвідчено факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляд на стан сп`яніння в медичному закладі (а.с.5), постановою Пустомитівського районного суду Львівської області від 14.08.2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.57-58), постановою Жидачівського районного суду Львівської області від 18.02.2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.59-60).
Апеляційний суд вважає надуманими мотиви відмови водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння (заперечення факту керування транспортним засобом), оскільки останньому з боку працівників поліції була висловлена законна вимога, за невиконання якої законом передбачено адміністративну відповідальність.
Заперечення ОСОБА_1 факту керування автомобілем повністю спростовується відеозаписами працівників поліції, які описані вище по тексту, та розцінюються апеляційним судом лише як такі, що спрямовані на введення в оману суду для уникнення від відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення. 
Апеляційний суд досліджуючи матеріали справи, приходить до обґрунтованого переконання про те, що висновки суду першої інстанції з приводу заперечень поданих в суді першої інстанції та викладені доводи в апеляційній скарзі, які є аналогічними запереченням, є обґрунтованими належним чином та апеляційний суд не вбачає жодних підстав не погоджуватися із зазначеними висновками.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
При накладенні адміністративного стягнення на ОСОБА_1 місцевий суд в повній мірі врахував характер і спосіб вчиненого, особу правопорушника, ступінь її вини, інші обставини справи, що впливають на вид стягнення, і обґрунтовано наклав стягнення згідно санкції статті.
Отже, постанова місцевого суду є законна і обґрунтована, підстав для її скасування з мотивів, наведених в апеляційній скарзі захисника Найди І.А., апеляційний суд не знаходить.
       Керуючись ст.294 КУпАП,-

постановив:

Постанову Жидачівського районного суду Львівської області від 10 вересня 2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.130 КУпАП, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника Ратича Т.М. – без задоволення.
Постанова остаточна та оскарженню не підлягає.

Суддя Львівського 
апеляційного суду Березюк О.Г.