П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  240/1481/25 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Окис Тетяна Олександрівна  
Суддя-доповідач -  Капустинський М.М.   
23 вересня 2025 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Капустинського М.М. 
суддів:  Сапальової Т.В.  Шидловського В.Б. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 30 червня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
у січні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом про визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення нарахування та виплати складових грошового забезпечення з 06 червня 2022 року по 19 травня 2023 року, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01 січня календарного року, в якому проводяться такі виплати, та зобов`язання вчинити відповідні дії.
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 30 червня 2023 року визнано неповажними причини пропуску строку звернення до суду.
У задоволенні заяви про поновлення строку звернення до суду відмовлено.
Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії в частині періоду з 19 липня 2022 року по 19 травня 2025 року залишено без розгляду.
Не погоджуючись із вказаною ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати таку ухвалу, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до необґрунтованого залишення без розгляду частини позовної заяви.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що при виключенні зі списків особового складу грошовий атестат позивачу не надавався.
Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як встановлено з матеріалів справи ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 26.03.2025 року позовну заяву залишено без руху, оскільки позивачем пропущено строк звернення до суду з вимогами за період з 19 липня 2022 року по 19 травня 2023 року.
Позивач подав заяву про продовження строку для усунення недоліків позовної заяви до отримання відповіді відповідача на запит щодо дати отримання ним грошового атестату.
Ухвалою суду продовжено строк для усунення недоліків позовної заяви.
Позивач знову подав заяву про поновлення строку звернення до суду, в якій зазначає, що дублікат грошового атестату не містить підпису позивача та не містить будь-яку іншу відмітку про ознайомлення останнього з цим документом у день звільнення, що, у свою чергу, вказує на відсутність факту вручення позивачу грошового атестату у день виключення зі списків особового складу. Таким чином, ураховуючи позицію Верховного Суду, а також беручи до увагу відсутність доказів про отримання позивачем грошового атестату і, відповідно, ознайомлення із його змістом в день виключення зі списків особового складу, початок перебігу тримісячного строку для звернення до суду, на переконання позивача, слід обраховувати з 30 вересня 2024 року, тобто з дня отримання листа відповідача №1663/5449.
Ухвалою суду у задоволенні заяви про поновлення строку звернення до суду відмовлено, визнано неповажними причини пропуску строку звернення до суду та продовжено строк для усунення недоліків позовної заяви.
Позивач подав заяву про поновлення строку звернення до суду, в якій зазначає, що дублікат грошового атестату не містить підпису позивача та не містить будь-яку іншу відмітку про ознайомлення останнього з цим документом у день звільнення, що, у свою чергу, вказує на відсутність факту вручення позивачу грошового атестату у день виключення зі списків особового складу. Таким чином, ураховуючи позицію Верховного Суду, а також беручи до увагу відсутність доказів про отримання позивачем грошового атестату і, відповідно, ознайомлення із його змістом в день виключення зі списків особового складу, початок перебігу тримісячного строку для звернення до суду, на переконання позивача, слід обраховувати з квітня 2025 року, тобто з дня отримання листа відповідача № 279.
Ухвалою суду у задоволенні заяви про поновлення строку звернення до суду відмовлено, визнано неповажними причини пропуску строку звернення до суду та продовжено строк для усунення недоліків позовної заяви.
Позивач знову подав заяву про поновлення строку звернення до суду, в якій зазначає, що дублікат грошового атестату не містить підпису позивача та не містить будь-яку іншу відмітку про ознайомлення останнього з цим документом у день звільнення, що, у свою чергу, вказує на відсутність факту вручення позивачу грошового атестату у день виключення зі списків особового складу. Таким чином, ураховуючи позицію Верховного Суду у справі №460/21394/23 від 21 березня 2025 року, а також беручи до увагу відсутність доказів про отримання позивачем грошового атестату при звільненні, відповідно, ознайомлення із його змістом в день виключення зі списків особового складу, початок перебігу тримісячного строку для звернення до суду, на переконання позивача, слід обраховувати з квітня 2025 року, тобто з дня отримання копії грошового атестату на адвокатський запит.
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 30 червня 2025 року позовну заяву залишено без розгляду.
Залишаючи позовну заяву без розгляду суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що заява позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду задоволенню не підлягає, а наведені ним підстави для поновлення строку звернення до суду не є поважними.
Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі, колегія суддів виходить із наступного.
Статтею 118 КАС України визначено, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом. Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.
За змістом статті 121 КАС України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.
Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, у письмовому провадженні.
Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк.
Згідно з частиною першою статті 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Відповідно до частин третьої та п`ятої статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Статтею 123 КАС України визначено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому, протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.
Так, ч.2 ст.233 КЗпП України (в редакції, чинній до 01.07.2022) передбачалося, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Однак, Законом України № 2352-IX від 01.07.2022 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» внесені зміни до норм КЗпП України, які набрали чинності з 19.07.2022.
Зокрема, частини 1 і 2 ст.233 КЗпП України викладені в новій редакції, згідно якої працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті (ч.1).
Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116) (ч.2).
Предметом спору у даній справі є не проведення виплати складових грошового забезпечення з 19.05.2022 року по 19 травня 2023 року, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01 січня календарного року, в якому проводяться такі виплати, та зобов`язання вчинити відповідні дії.
Так, частиною 2 ст.233 КЗпП України, у редакції до 19.07.2022 року, було визначено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Відповідно до ч.ч.1-2 ст.233 КЗпП, в редакції від 19.07.2022 року, працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених ч.2 цієї статті.
Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (ст.116 КЗпП).
Статтею 110 КЗпП України передбачено, що при кожній виплаті заробітної плати роботодавець повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який проводиться оплата праці:
- загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат;
- розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати;
- сума заробітної плати, що належить до виплати.
Як встановлено, Відповідач таких дій не вчиняв, грошового атестату у день звільнення - не видавав, чим позбавив Позивача можливості дізнатися про порушене право. Зворотного відповідачем до доведено.
Оскільки позивач звільнений з публічної служби, тому він має право звернутися до суду у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.
Як зазначено в позовній заяві, представник позивача звернувся до Відповідача із адвокатським запитом про надання інформації про виплачені Позивачу суми грошового забезпечення в період з 2022 року по 2023 рік, та у разі невірного розрахунку таких сум, здійснити їх перерахунок шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,12,13,14 та здійснити доплату.
У відповідь, листом від 30.09.2024 року №1663/5449 Відповідач відмовив у перерахунку грошового забезпечення, надав інформаційні довідки військової частині НОМЕР_1 про нарахорване грошове забезпечення та інші одноразові виплати за періоди з 06.06.2022 по 31.12.2022 та з 01.01.2023 по 21.11.2023 (а.с.14-15).
Не погоджуючись з сумою розрахованого грошового забезпечення позивач 14.01.2025 звернувся з позовом до суду (дата реєстрації позову судом 22.01.2025).
Таким чином, враховуючи зазначені вище положення ст.116 КЗпП колегія суддів приходить до висновку про пропуск позивачем трьохмісячного строку звернення до суду з позовом.
Враховуючи вищевказане, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними, а тому позовна заява підлягала підлягала залишенню без розгляду.
Оцінюючи позицію апелянта, колегія суддів вважає, що обставини, наведені в апеляційній скарзі, були ретельно перевірені та проаналізовані судом першої інстанції та їм була надана належна правова оцінка. Жодних нових аргументів, які б доводили порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення, у апеляційній скарзі не зазначено.
Відповідно до ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваної ухвали дотримано норми матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 30 червня 2025 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України. 

          
Головуючий	 	 	Капустинський М.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Сапальова Т.В.    Шидловський В.Б.