Провадження №2/760/63/25
Справа №761/42912/17

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 вересня 2025 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі:
головуючого - судді:               Усатової І.А.
за участю секретаря:               Омельяненко С.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному проваджені з повідомленням (викликом) сторін у місті Києві в приміщенні суду цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг,-
В С Т А Н О В И В:
У листопаді 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» (надалі по тексту - позивач, ТОВ «Перший український експертний центр») звернулося до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 в якому просило стягнути з останнього на свою користь заборгованість по оплаті за житлово-комунальні послуги в сумі - 33145,19 грн.; інфляційні нарахування в сумі - 7998,32 грн.; 3% річних в розмірі - 1409,25 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 1600,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачка є власницею квартири АДРЕСА_1 .
Відповідно до рішення Правління ПАТ «ХК «Київміськбуд» (протокол № 47 від 05.12.2012.), житловий будинок АДРЕСА_2 переданий на обслуговування та експлуатацію експлуатуючій організації ТОВ «Перший український експертний центр», яке прийняло вказаний будинок в подальшу експлуатацію, що підтверджується актом приймання-передачі. Проте, у зв`язку з неповною сплатою комунальних послуг, станом на 30.06.2017 відповідач має заборгованість в сумі 33145,19 грн. На даний час заборгованість не погашена та завдає збитків товариству, у зв`язку із чим відповідачу нараховуються інфляційні нарахування в сумі - 7998,32 грн.; 3% річних в розмірі - 1409,25 грн. 
Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 26.01.2018 позовну заяву передано на розгляд до Солом`янського районного суду м. Києва.
Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 20.11.2020 по справі було призначено спрощене позовне провадження. 
Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 25.07.2023 справу було призначено у судове засідання з повідомленням викликом сторін.
Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 26.09.2025 відмовлено у прийнятті до розгляду заяв представника позивача про збільшення позовних вимог. 
У судове засідання позивач та відповідачка не з`явились, були належним чином повідомлені про час та дату розгляду справи. 
На день ухвалення рішення відповідачка своїм правом не скористалася, відзив на позов не подала.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Таким чином, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи. Виходячи з цього, суд вважає за можливе розглядати справу за наявними в справі доказами. 
Згідно з правовою позицією Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеною в постанові від 5 вересня 2022 року № 1519/2-5034/11 (№ 61-175сво21) порядок ухвалення судового рішення та його проголошення залежить від того чи судове засідання, яким завершений розгляд справи, відбулось у присутності учасників справи, чи за їхньої відсутності; повне судове рішення було складено чи складання повного судового рішення було відкладено.
У разі розгляду судом справи без виклику учасників справи або учасники справи в судове засідання не з`явились, ухвалення рішення відбувається у такому самому порядку, проте з урахуванням певних винятків: а) рішення не проголошується; б) датою ухвалення рішення є дата складання повного судового рішення. У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання таке судове засідання не проводиться. У цьому випадку судове рішення не проголошується (частина четверта статті 268 ЦПК України) і датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення (друге речення частини п`ятої статті 268 ЦПК України).
З урахуванням розумності положення частини п`ятої статті 268 ЦПК України слід розуміти таким чином: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи, суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати у резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте у разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не співпадатимуть, це не є порушенням прав сторін.
Відтак, суд зазначає датою ухвалення рішення дату складання повного його тексту, не зважаючи на те, що вона відмінна від дати судового засідання, на яку було призначено розгляд справи.
Суд дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_2 знаходиться на балансі та експлуатується ТОВ «Перший український експертний центр», що підтверджується витягом № 5 з протоколу засідання Правління ПАТ «ХК «Київміськбуд» від 05.12.2012 № 47, Актом приймання-передачі на баланс обслуговування житлового будинку за адресою будинок АДРЕСА_2 з балансу ПАТ ХК «Київміськбуд» на баланс ТОВ «Перший український експертний центр» в Шевченківському районі м. Києва.
Відповідачка є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі - продажу, серія та номер: 2764, виданий 08.12.2014, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сліпченко А.В. 
Згідно із розрахунком заборгованості від 11.05.2017, доданим позивачем до позовної заяви, розмір заборгованості відповідача за житлово-комунальні послуги за період з липня 2013 року по червень 2017 року становить 33145,19 грн.
Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
У відповідності до положень ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Відповідно ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.
За ч.1 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).
Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.
Згідно із п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. N 630, передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.
Статтею 66 Житлового кодексу України визначено, що плата за користування житлом (квартирна плата) обчислюється, виходячи із загальної площі квартири (одноквартирного будинку). Норма загальної площі встановлюється у розмірі 21 квадратного метра на одну особу. Розмір плати за користування житлом (квартирної плати) встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ст. 67 ЖК України, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.
Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги (ст. 68 ЖК України).
Відповідно до п. п. 4, 17 Правил користування приміщеннями житлових будинків та прибудинковими територіями, затверджених постановою КМУ від 08 жовтня 1992 року № 572, власник житла та наймач квартири зобов`язаний за рахунок власних коштів оплачувати всі витрати, пов`язані з утриманням житлового будинку і закріпленої прибудинкової території. Власники та наймачі квартир зобов`язані вносити на відповідний рахунок власника будинку плату за обслуговування і ремонт будинку.
Статтею 322 ЦК України визначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Таким чином, законодавством покладено обов`язок своєчасно вносити квартирну плату саме на наймачів (власників).
Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
З матеріалів справи вбачається, що станом на 01.07.2017 заборгованість перед позивачем складає 33145,19 грн.
Одночасно судом встановлено, що власником спірної квартири відповідачка стала з 8 грудня 2014 року, у листопаді 2014 року існувала заборгованість у сумі 314,33 за період з 01.07.2013 по 01.12.2014.
Як зазначено в постанові Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 686/6276/19 новий власник майна не зобов`язаний повертати борги попереднього власника, якщо суд установить, що він не брав на себе обов`язку з їх сплати.
Вбачається, що позивач просить стягнути заборгованість з 01.07.2013 по 01.04.2017.
З врахуванням цього суд приходить до висновку про стягнення з відповідачки заборгованість з 08.12.2014 по 01.06.2017 з розрахунку 33145,19-314,33 = 32830,86 грн.
Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.
Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.
З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора вимагати сплату грошей за надані послуги.
Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.
Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Позивач у позові просить стягнути інфляційні нарахування в сумі - 7998,32 грн.; 3% річних в розмірі - 1409,25 грн, однак згідно наявного у матеріалах справи розрахунку сума інфляційних нарахувань за період з грудня 2015 по червень 2017 складає 1858,75 грн, а сума 3% річних складає 397 грн 82 коп., будь-якого розрахунку на зазначену у позові суму матеріали справи не містять.
Таким чином, вимоги позивача в частині стягнення суми 3 % річних - 7998,32 грн. та інфляційної складової боргу у розмірі 1409,25 грн. за період прострочення сплати грошових коштів за житлово-комунальні послуги є необґрунтованими, натомість суд приймає до уваги розрахунок, що міститься в матеріалах справи та вважає, що підлягає задоволенню сума інфляційних нарахувань за період з грудня 2015 по червень 2017 1858,75 грн, а сума 3% річних - 397, 82 грн.
Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню частково, тому слід стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за надані послуги з житлово-комунальні послуги, з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних.
Враховуючи викладене, керуючись ст. 509, 525, 526, 610, 612, 625 ЦК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», ст. ст 12, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 263, 265, 280, 285, 289 ЦПК України, суд,
В И Р І Ш И В:
Позовні вимоги задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» (м. Київ. вул. Саперне поле, 14/55, ЄДРПОУ 36844047) заборгованость за оплату житлово-комунальних послуг станом на 30.06.2017 в загальному розмірі - 32830,86 грн, інфляційні втрати в розмірі - 1858,75 грн і 3% річних в сумі - 397, 82 грн та судові витрати по сплаті судового збору в сумі - 1600 грн.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: І.А. Усатова