УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
10 листопада 2025 року
м. Київ
справа № 398/1553/19
провадження № 51-3464 ск 25
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого        ОСОБА_1 ,
суддів                  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 
06 лютого 2025 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 
04 червня 2025 року щодо останнього,
встановив:
Вироком Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 06 лютого 2025 року, залишеним без змін ухвалоюКропивницького апеляційного суду від 04 червня 2025 року, ОСОБА_4 засуджено до покарання:
- за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки;
- за ч. 4 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на строк 14 років із конфіскацією майна;
- за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України у виді довічного позбавлення волі із конфіскацією майна;
- за п. п. 1, 6, 13 ч. 2 ст. 115 КК України у виді довічного позбавлення волі із конфіскацією майна.
Згідно з ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш сурового покарання більш суровим, ОСОБА_4 призначено покарання у виді довічного позбавлення волі із конфіскацією майна.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, шляхом поглинення невідбутої частини покарання за вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 01 лютого 2016 року, покаранням, призначеним за даним вироком, остаточно призначено ОСОБА_4 покарання у виді довічного позбавлення волі із конфіскацією майна.
Закрито кримінальне провадження щодо ОСОБА_4 по епізодах інкримінованих кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України: 10.12.2018 (потерпіла ОСОБА_5 ); період часу з 15.12.2018 по 17.12.2018 (потерпілий 
ОСОБА_6 ), на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлено кримінальну протиправність діяння.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 ухвалено рахувати з дня проголошення вироку, тобто з 06 лютого 2025 року, зараховано у строк покарання період попереднього ув`язнення з 21 грудня 2018 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у провадженні.
Згідно з вироком ОСОБА_4 визнано винуватим у тому, що він будучи раніше неодноразово судимим за скоєння корисливо-насильницьких злочинів та 
умовно-достроково звільненим від відбування покарання, на шлях виправлення не став та не маючи постійного джерела доходів, не займаючись і не бажаючи займатися суспільно-корисною працею, керуючись корисливим мотивом та з метою незаконного збагачення за рахунок чужої власності, вирішив заволодіти майном раніше незнайомого йому ОСОБА_7 , який проживав за адресою: 
АДРЕСА_1 .
З метою реалізації свого злочинного наміру, направленого на позбавлення життя ОСОБА_7 та заволодіння майном останнього, ОСОБА_4 10 грудня 2018 року, 
в другій половині дня, прибув в с. Куколівка Олександрійського району Кіровоградської області, де зустрівшись із ОСОБА_8 та скориставшись довірою останнього, під приводом ремонту телевізорів, направився за місцем проживання ОСОБА_7 .
Під час розпиття спиртних напоїв ОСОБА_4 , скориставшись послабленою на фоні вживання значної кількості алкоголю реакцією братів Облапів, маючи на меті подолання опору з боку ОСОБА_8   для подальшого вбивства та безперешкодного заволодіння майном його брата ОСОБА_7 , за допомогою рук наніс декілька ударів в область обличчя та тулубу ОСОБА_8 , чим спричинив йому легкі тілесні ушкодження, від яких останній втратив свідомість.
У подальшому, реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на позбавлення життя ОСОБА_7 та заволодіння його майном, ОСОБА_4 , проявляючи агресію посилену станом алкогольного сп`яніння, знайшов в кімнаті вказаного домоволодіння еластичний бинт та утримуючи його в руках, зав`язав навколо шиї потерпілого та почав здавлювати шию до моменту поки ОСОБА_7 не перестав подавати ознаки життя, тим самим заподіявши потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент їх спричинення. Смерть ОСОБА_7 настала на місці події від механічної асфіксії, внаслідок прижиттєвого стиснення органів шиї еластичною стрічкою. 
Упевнившись, що ОСОБА_7 перестав подавати ознаки життя, а його брат 
ОСОБА_8 не зможе завадити подальшій реалізації його злочинного умислу, 
ОСОБА_4 почав обшукувати будинок, в результаті чого заволодів належним 
ОСОБА_7 майном на загальну суму 1 107,10 грн, після чого з місця скоєння злочинів зник, чим спричинив потерпілому майнову шкоду на вказану суму. 
Також, на початку грудня 2018 року, точна дата та час досудовим розслідуванням не встановлена, ОСОБА_4 , перебуваючи по 
АДРЕСА_2 , вирішив вчинити крадіжку зі складського приміщення, розташованого на території домоволодіння АДРЕСА_2 .
Впевнившись в тому, що його протиправні дії не будуть викриті сторонніми особами, ОСОБА_4 , продовжуючи свої злочинні дії, направлені на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, шляхом пошкодження склопакету вікна, проник в середину вказаного складського приміщення, де зберігалися особисті речі ОСОБА_9 , звідки викрав належну їй бензопилу марки «Stihl MS 362», після чого з місця скоєння злочину зник, чим спричинив потерпілій майнову шкоду на суму 7 933,33 грн.
Крім того, 16 грудня 2018 року, в першій половині дня, ОСОБА_4 , перебуваючи за адресою: 
АДРЕСА_4 , за місцем проживання ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , розпивав з останніми спиртні напої.
Знаходячись в приміщенні домоволодіння, виконуючи свій злочинний намір, направлений на розбійний напад на ОСОБА_10 та ОСОБА_11 з метою заволодіння майном та позбавлення їх життя, взяв зі столу ніж та утримуючи його в правій руці, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, проявляючи агресію посилену станом алкогольного сп`яніння,   ОСОБА_4 , діючи умисно, керуючись корисливим мотивом, наніс не менше 9 ударів в область тулубу 
ОСОБА_10 , чим заподіяв йому тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент їх спричинення, від яких потерпілий впав на підлогу.
Після чого, ОСОБА_4 наніс ножем не менше 7 ударів в область тулубу 
ОСОБА_11 , заподіявши їй тяжкі тілесні ушкодження небезпечні для життя в момент їх спричинення, від яких потерпіла впала на диван.
У подальшому, ОСОБА_4 почав обшукувати будинок, в результаті чого заволодів належним ОСОБА_10 майном на загальну суму 357,60 грн, чим спричинив потерпілому майнову шкоду на вказану суму. 
Від заподіяних ОСОБА_4 тілесних ушкоджень потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_11 померли на місці події.
У касаційній скарзі засуджений, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить оскаржувані судові рішення скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
В обґрунтування своїх доводів зазначає, що після передачі кримінального провадження до Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області, всупереч вимогам кримінального процесуального закону вказаний суд не розпочав судовий розгляд спочатку, а продовжив його. Крім того, було порушено його право на захист, оскільки під час затримання та проведення первинних слідчих дій йому не було забезпечено участь захисника, а зізнавальні показання були отримані під впливом фізичногоіпсихологічного тискута в подальшому використані, як докази доведеності його вини у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, що є порушенням ст. 28 Конституції України.Вважає, що судами безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання про допит свідків, що суперечить вимогам ст.ст. 22, 23, 95 КПК України. Апеляційний суд не навів належних мотивів відхилення доводів сторони захисту та не здійснив безпосереднього дослідження доказів, чим порушив вимоги ст. 419 КПК України. При цьому зазначає, що у матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які належні та допустимі докази його вини у вчиненні інкримінованихйому вбивств, окрім його власних показань.
Перевіривши касаційну скаргу та долучені до неї копії судових рішень, Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 
2 частини 2 статті 428 КПК України з огляду на таке.
Згідно зі ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Відповідно до положень ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Суд касаційної інстанції є судом права, а не факту. Неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження не є підставами для перегляду судового рішення в касаційному порядку. 
При розгляді скарги суд касаційної інстанції виходить із фактичних обставин, установлених судами першої та апеляційної інстанцій, при цьому переглядає судові рішення у межах касаційної скарги.
Таким чином, Верховний Суд не перевіряє доводи касаційної скарги, які стосуються невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинами кримінального провадження.
Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
При цьому, доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Згідно з ч. 1 ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Доведеність вини, правильність кваліфікації дій ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 185 КК України та призначене покарання у касаційній скарзі не оспорюються.
Висновок місцевого суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, п. п. 1, 6, 13 ч. 2 
ст. 115 та ч. 4 ст. 187 КК України, ґрунтується на сукупності безпосередньо досліджених судом та оцінених відповідно до вимог статті 94 КПК України належних та допустимих доказів, детальний зміст яких наведено у вироку, зокрема: 
- показань ОСОБА_4 , який вину визнав повністю та крім іншого зазначив, що після звільнення з місць позбавлення волі умовно-достроково у 2018 році, через відсутність постійного джерела заробітку почав вживати багато алкогольних напоїв, а тому не пам`ятає, яким чином опинився в с. Куколівка Олександрійського району, де зустрів ОСОБА_8 , який запросив його до будинку. Після того, як 
ОСОБА_8 його накормив, вони разом пішли до іншого будинку, де разом з ОСОБА_8 та ОСОБА_7 вживали алкоголь. Між братами зав`язалась сварка, через це він і наніс тілесні ушкодження одному з братів, а іншого вбив, після чого викрав майно. Точно всіх подій не пам`ятає, оскільки перебував в стані алкогольного сп`яніння та пройшло багато часу. Зазначив, що не оспорює обставини вчинення злочину, викладені в обвинувальному акті. 16 грудня 2018 року проходив через дачі, де зустрів чоловіка з жінкою, які запропонували випити, на що він погодився. Разом пішли до їх дачного будинку, де разом вживали алкоголь. Через деякий час почалась сварка, яка переросла в бійку, під час якої він взяв ножа зі столу та наніс чоловікові і жінці ножові поранення, після чого пішов у місто, де взяв таксі та приїхав до дачного будинку, звідки викрав перелічене в обвинуваченні майно; 
- показань свідка ОСОБА_12 , який зазначив, що у 2018 році здійснював перевезення пасажирів на власному авто. Підвозив декілька разів обвинуваченого, який надав йому свій номер мобільного телефону. На початку грудня 2018 року обвинувачений, який назвався ОСОБА_13 , зателефонував з проханням відвезти до с. Куколівка. Одного разу він перевозив металобрухт, а другий раз металобрухт та мішок цукру. Під час поїздки домовились, що він купить мішок цукру за мінусом вартості дороги. Іншого разу обвинувачений попросив відвезти його в борг та надав паспорт, з якого він переписав його анкетні дані « ОСОБА_4 ». Під час досудового розслідування за фотознімками впізнав обвинуваченого, як особу, яку декілька разів перевозив; 
- показань свідка ОСОБА_14 про те, що 16 грудня 2018 року в садовому товаристві «ІНФОРМАЦІЯ_1» в м. Олександрія, проходячи по вул. Мічуріна, зустріла ОСОБА_11 з ОСОБА_10 та незнайомим чоловіком, який з нею привітався. Через 40 хв. знову побачила вказаних осіб, вони разом йшли у напрямку дачного будинку, в якому останні проживали близько 4 років, були схильними до вживання алкогольних напоїв. Під час досудового розслідування за фотознімками впізнала ОСОБА_4 , як особу, яку бачила 16.12.2018 разом з потерпілими;
- протоколу огляду місця події від 13.12.2018, з якого вбачається, що місцем огляду являється територія домоволодіння АДРЕСА_1 , де в приміщенні будинку виявлено труп ОСОБА_7 ;
- протоколом слідчого експерименту від 14.12.2018 за участі свідка 
ОСОБА_8 , з якого слідує, що свідок зустрів обвинуваченого в с. Куколівка в денний час приблизно за два дні до вбивства брата. ОСОБА_4 запитав дорогу до 
с. Соніно, він показав напрямок та пішов, після чого обвинувачений його наздогнав та попросив покормити, на що він погодився та привів до будинку, де нагодував. Перебуваючи в будинку, ОСОБА_4 запитував чому не має телевізора, на що він повідомив, що у брата є три телевізора, але не робочі. Обвинувачений сказав, що працює в місті телемайстром та наступного дня приїде з інструментами, щоб відремонтувати телевізори, після чого пішов. Через день, у понеділок, в вечірній час обвинувачений постукав у вікно та сказав, що прийшов ремонтувати телевізор. Вийшовши з подвір`я, він побачив автомобіль ВАЗ темного кольору, з багажного відділення якого ОСОБА_4 дістав інструмент і вони разом пішли до будинку брата ОСОБА_15 . Перебуваючи в будинку, обвинувачений почав розбирати телевізор та запитав, чи є випити. Після вживання горілки, ОСОБА_4 зненацька наніс йому один удар в обличчя, від якого він втратив свідомість. Прийшов до тями, будучи зв`язаним на ліжку та вкритий з головою ковдрою, чув, як хтось ходив по будинку, відкривав шухляди, гуркотів. Він кликав брата, але обвинувачений пригрозив фізичною розправою та наказав вести себе тихо. У подальшому почув звук автомобіля, який від`їжджав від будинку, розв`язався, погукав брата, який не відповів, тому вимкнув світло і пішов до свого будинку. З будинку брата зник телевізор, газовий балон, мішок цукру та муки, декілька відер горіхів;
- протоколом пред`явлення осіб для впізнання за фотознімками від 21.12.2018, згідно з яким свідок ОСОБА_8 впізнав ОСОБА_4 , як особу, що приходила до нього 08.12.2018, 10.12.2018 та з якою він вживав алкоголь в будинку ОСОБА_7 ;
- протоколом огляду місця події від 18.12.2018, під час проведення якого в  приміщенні дачного будинку АДРЕСА_5 було виявлено трупи ОСОБА_10 і ОСОБА_11 та вилучено речові докази;
- протоколом пред`явлення осіб для впізнання за фотознімками від 21.12.2018, з якого слідує, що свідок ОСОБА_14 впізнала ОСОБА_4 , як особу, яку 16.12.2018, близько 11 год, бачила разом з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у дачному кооперативі «ІНФОРМАЦІЯ_1»;
- протоколом слідчого експерименту від 24.12.2018 з відеозаписом, який переглянуто під час судового розгляду, з якого вбачається, що підозрюваний 
ОСОБА_4 за участю захисника в місцях вчинення кримінальних правопорушень вказав на обставини скоєння розбійних нападів та умисних вбивств 10 грудня 2018 року потерпілого ОСОБА_7 та 16 грудня 2018 року потерпілих ОСОБА_10 і ОСОБА_11 ;
- висновків експерта № 420 від 29.12.2018, № 427 від 18.12.2018 та № 428 від 19.12.2018 щодо спричинених відповідно потерпілим ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 тілесних ушкоджень та причин настання смерті;
-висновку експерта № 190 від 18.12.2018 з якого вбачається,  що у ОСОБА_16 виявлено легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я (до 
21 доби).
За результатами оцінки доказів, досліджених під час судового розгляду, суд першої інстанції дійшов висновку, що винуватість  ОСОБА_4  у вчиненні вказаних вище кримінальних правопорушень доведена повністю.
Питання кваліфікації дій обвинуваченого та суворість призначеного покарання були предметом оцінки суду апеляційної інстанції, який погодився із висновками місцевого суду щодо кваліфікації дій ОСОБА_4 за п. 6 ч. 2 ст. 115, п. п. 1, 6, 13 ч. 2 
ст. 115 та ч. 4 ст. 187 КК України та з призначеним на підставі ч. 1 
ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України покаранням у виді довічного позбавлення волі із конфіскацією майна, при цьому проаналізував доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_17 , належним чином їх перевірив, надав змістовні відповіді на них, з наведенням мотивів постановленого рішення, з якими погоджується і суд касаційної інстанції. 
Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Верховний Суд, стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.
Колегія суддів вважає, що в цьому кримінальному провадженні винуватість 
ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 та п. п. 1, 6, 13 ч. 2 ст. 115 КК України доведена поза розумним сумнівом. 
Як убачається з даних Єдиного державного реєстру судових рішень, ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 13 жовтня 2021 року матеріали кримінального провадження № 12018120300000778 за обвинуваченням ОСОБА_4 за п. 6 ч. 2 ст.115, п. п. 1 ,6, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 185тач. 4 ст. 187 КК Українибуло направлено до Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області для розгляду по суті. Ухвалою вказаного суду від 22 жовтня 2021 року було призначено підготовче судове засідання, тому доводи скарги в цій частині є неспроможними.
Стосовно тверджень ОСОБА_4 щодо порушення його права на захист, оскільки  під час затримання та проведення первинних слідчих дій йому не було забезпечено участь захисника, а зізнавальні показання були отримані із застосуванням незаконних методів досудового розслідування, колегія суддів вважає за необхідне вказати наступне.
Згідно приписів ст. 208 КПК України участь захисника під час затримання підозрюваного не є обов`язковою.
З протоколу слідчого експерименту від 24 грудня 2018 року слідує, що при проведенні з підозрюваним ОСОБА_4 вказаної слідчої дії була забезпечена участь захисника ОСОБА_18 . 
Відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо отримав під час судового розгляду, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного статтею 615 цього Кодексу. 
Як слідує зі змісту оскаржуваних судових рішень вимоги вказаної процесуальної норми судами попередніх інстанції виконані в повному обсязі, оскільки суди не посилалися на показання ОСОБА_4 надані на стадії досудового розслідування в обґрунтування доведення його винуватості у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень.    
Крім цього, із заявами щодо застосування до нього незаконних методів досудового розслідування ОСОБА_4 не звертався,як в ході проведення досудового розслідування, так і під час розгляду провадження в судах першої та апеляційної інстанції, а зі змісту його касаційної скарги не вбачається конкретних і обґрунтованих доводів, які б свідчили про застосування до нього працівниками правоохоронних органів психологічного або фізичного насильства, внаслідок чого він нібито зізнався у вчиненні вбивств, тому вказані твердження є голослівними.
За приписами ч 3 ст. 404 КПК України повторне дослідження обставин, установлених під час кримінального провадження, за наявності клопотання допускається лише за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями.
Зі змісту касаційної скарги вбачається, що засуджений не вказує про те, що ним заявлялось клопотання про повторне дослідження доказів з наведенням мотивів для цього, натомість такі доводи зводяться до незгоди із оцінкою доказів наданої місцевим судом. Сам по собі факт незгоди з висновками суду першої інстанції з приводу висунутого обвинувачення, не є підставою для повторного дослідження доказів в апеляційному суді.
Крім того, як слідує із оскаржуваної ухвали, суд апеляційної інстанції не здійснював власної оцінки доказів, погодився із тією оцінкою, яку надав суд першої інстанції, а тому підстав для повторного дослідження обставин, установлених під час кримінального провадження, у суду не було. За таких обставин порушення апеляційним судом принципу безпосередності дослідження доказів відсутнє.
Стосовно доводів касаційної скарги про безпідставну відмову у допиті свідків, слід зазначити, що ОСОБА_4 мав процесуальне право заявити клопотання про виклик і допит свідків, однак цим правом в місцевому суді не скористався, при цьому не оспорювавпред`явленеобвинувачення, не заперечував проти порядку дослідження доказів та визнав свою вину, тому доводи скарги в цій частині є неспроможними.
Підсумовуючи наведене, Судом не встановлено істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_4 за вказані вище кримінальні правопорушення покарання є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. 
Вирок місцевого суду та ухвала суду апеляційної інстанції відповідають вимогам статей 370, 374, 419 КПК України.
Переконливих аргументів, які б свідчили про наявність підстав для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень, у касаційній скарзі не наведено та Верховним Судом не встановлено. 
З урахуванням викладеного, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а із касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  засудженого ОСОБА_4 на вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 06 лютого 2025 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 04 червня 2025 року щодо нього. 
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                              ОСОБА_2                               ОСОБА_3