ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2025 року 
м. Київ

справа № 160/4379/20
касаційне провадження № К/9901/12630/21  
Верховний Суд у складі  Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Бившевої Л.І.,
суддів: Хохуляка В.В.,  Ханової  Р.Ф., 

розглянув у порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін касаційну скаргу Акціонерного товариства "Криворізька Теплоцентраль" на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.06.2020 (суддя Олійник В.М.) та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 25.11.2020 (головуючий суддя Мельник В.В., судді Сафронова С.В., Чепурнов Д.В.) у справі № 160/4379/20 за позовом Акціонерного товариства "Криворізька Теплоцентраль" до Головного управління ДПС у Дніпропетровській, Офісу великих платників податків ДПС (правонаступником якого є Східне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків) про визнання протиправним збільшення грошового зобов`язання та зобов`язання вчинити певні дії,
УСТАНОВИВ:
Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» (далі - Товариство) звернулось до суду з позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області області (далі - Управління), Офісу великих платників податків ДПС (далі - Офіс), в якому просило:
визнати протиправним збільшення Товариству грошових зобов`язань з податку на додану вартість на суму 15083177,94 грн, з податку на прибуток на суму 26888175,36 грн, всього в сумі 41971353,30 грн, яке здійснене шляхом нарахування пені на суму податкового боргу, заявленого як вимоги конкурсного кредитора, в період дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, введеного ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 23.03.2017 у справі №904/128/17 про банкрутство ПАТ «Криворізька теплоцентраль»;
зобов`язати Офіс привести у відповідність до вимог чинного законодавства показники інтегрованих карток з податку на додану вартість та з податку на прибуток платника шляхом вилучення із зазначених інтегрованих карток розрахункових показників з нарахування пені, датованих 23.03.2017, а саме: з податку на додану вартість на загальну суму 15083177,94 грн, з податку на прибуток на загальну суму 26888175,36 грн, всього на суму 41971353,30 грн.
На обґрунтування вимог позивач зазначив, що контролюючим органом протиправно нараховано пеню у загальній сумі 41971353,30 грн, оскільки нарахування було здійснено в період дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, що є порушенням абзацу 3 частини третьої статті 19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 14.05.1992 №2343-XII (далі - Закон №2343-XII).
Дніпропетровський окружний адміністративний суд рішенням від 18.06.2020, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 25.11.2020, у задоволенні позову відмовив.
Відмовляючи у задоволенні позову, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що всі нарахування позивачу були здійснені до порушення провадження у справі про банкрутство, жодні нарахування на конкурсні вимоги не здійснювалися у період мораторію на задоволення вимог кредиторів.
Не погоджуючись з судовими рішеннями попередніх інстанцій, позивач подав касаційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. 
Підставою касаційного оскарження судового рішення у цій справі скаржник визначає  пункти 1, 3, частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) та зазначає, що судами не були враховані висновки щодо застосування норми права, а саме абзацу 3 частини третьої статті 19 Закону №2343-XII в частині поширення мораторію на задоволення вимог кредиторів на конкурсну заборгованість боржника у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 06.04.2018 y справі №925/1874/13, від 23.10.2019 y справі №    2340/4157/18.  
Також скаржник посикається на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування абзацу 3 частини третьої статті 19 Закону №2343-XII у поєднанні з положенням підпункту 129.3.3 пункту 129.3 статті 129 Податкового кодексу України (далі - ПК України, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
В обґрунтування касаційної скарги позивач зазначає на неврахування судами, що на Товариство розповсюджується мораторій на задоволення вимог кредиторів, оскільки в нього зобов`язання виникли до порушення справи про банкрутство і тому до нього не можуть бути застосовані штрафні санкції та пеня за несвоєчасну сплату податкових зобов`язань. Позивач вважає, що штраф і пеня за несвоєчасну сплату податкових зобов`язань протиправно застосовані до платника після запровадження мораторію у справі про банкрутство.
Скаржник доводить, що нарахування неустойки (штрафу, пені), процентів та інших економічних санкцій з усіх видів заборгованості та зобов`язаннями, строк виконання яких настав після порушення справи про банкрутство та введення мораторію, припиняється згідно з частиною першою статті 23 Закону №2343-XII з дня прийняття судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.
Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду ухвалою від 24.05.2021 відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою та витребував матеріали справи із суду першої інстанції.
У відповідності до положень частини першої статті 52 КАС України у справі здійснено заміну Офісу його процесуальним правонаступником - Східним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків (код ЄДРПОУ 43968079) (далі - Східне міжрегіональне управління).
Східне міжрегіональне управління у відзиві на касаційну скаргу проти доводів скаржника заперечує, вважає рішення судів попередніх інстанцій правомірними та обґрунтованими. 
Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду ухвалою 21.10.2025 призначив справу до касаційного розгляду у порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін на 22.10.2025.
Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду перевірив наведені у касаційній скарзі доводи та дійшов таких висновків.
У справі, що розглядається, суди установили, що Господарський суд Дніпропетровської області ухвалою від 23.03.2017 порушив провадження у справі №904/128/17 про банкрутство АТ «Криворізька теплоцентраль» та ввів мораторій на задоволення вимог кредиторів. 
Цю ухвалу суду контролюючий орган вніс до ІC «Податковий блок» та опрацював відповідно до вимог розділу VI Порядку ведення органами ДФС України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого на5казом Міністерства фінансів України від 07.04.2016 № 422 (далі - Порядок №422).
Конкурсним кредитором у справі про банкрутство Товариства №904/128/17 є Управління, яке направило до Господарського суду Дніпропетровської області заяву від 20.04.2017 № 7443/04-36-10-05 про приєднання до кредиторських вимог, у якій просило визнати кредиторські вимоги до Товариства на загальну суму боргу 112856384,92 грн. та включити їх до реєстру вимог кредиторів.
Станом на дату постановлення ухвали суду про порушення провадження у справі про банкрутство і введення мораторію на задоволення вимог кредиторів в інтегрованих картках Товариства обліковувався податковий борг, у тому числі:
по податку на додану вартість (14010100)  у розмірі 76153995,73 грн, з яких: недоїмка - 74058593,99 грн, пеня  - 2095401,74 грн;
по податку на прибуток у розмірі  36595041,37 грн, з яких: недоїмка  - 35620783,55 грн,  пеня  - 974257,82 грн.
У 2020 році пеня по інтегрованим карткам платника по податку на додану вартість і податку на прибуток не нараховувалась.
Станом на 08.05.2020 відповідно до інтегрованих карток позивача податковий борг складає:
по податку на додану вартість на загальну суму 72751429,67 грн, у тому числі: за податковим зобов`язанням в сумі 56180187,65 грн, пеня  у розмірі 16571242,02 грн;
по податку на прибуток на загальну суму 80935756,24 грн, у тому числі: за податковим зобов`язанням в сумі 53002158,04 грн, пеня  у розмірі 27933598,20 грн.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що всі нарахування контролюючим органом були здійснені до дати постановлення судом ухвали про порушення провадження у справі про банкрутство платника, жодні нарахування на конкурсні вимоги не здійснювалися у період дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, що підтверджується інтегрованими картками  позивача, які містяться в матеріалах справи.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, Верховний Суд виходить із наступного.
Умови та порядок відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, застосування ліквідаційної процедури з метою повного або часткового задоволення вимог кредиторів встановлює Закон №2343-ХІІ.
Основною метою конкурсного процесу та процедури банкрутства є рівномірне і справедливе задоволення вимог кредиторів, саме тому правове регулювання статусу кредиторів у справах про банкрутство є одним із ключових питань цього процесу, адже, з одного боку, відкриття та провадження у справі про банкрутство впливає на права, інтереси, діяльність кредиторів та їх фінансовий стан, а з іншого - від волі кредиторів залежить і доля боржника.
Статтею 1 цього Закону визначено, що кредитор - юридична або фізична особа, а також органи доходів і зборів та інші державні органи, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника.
Правовий статус кредитора як учасника справи про банкрутство має переважно комплексний характер та обов`язково включає в себе і матеріальну, і процесуальну складові. Матеріальні відносини між боржником і кредитором у праві неспроможності обов`язково повинні трансформуватися у процесуальні, інакше після порушення провадження у справі про банкрутство матеріальні відносини не зможуть бути реалізовані.
Порядок набуття кредитором (окрім кредитора, за заявою якого відкрито провадження у справі про банкрутство) статусу учасника провадження у справі про банкрутство до 21.10.2019 визначався приписами  статті 23 Закону №2343-ХІІ.
Набуття  статусу кредитора  законодавець пов`язує з наявністю у особи (як фізичної, так і юридичної) грошових вимог до боржника, поданих у встановленому  Закону №2343-ХІІ порядку.
Відповідно до частини 15 статті 16 Закону № 2343-ХІІ з моменту відкриття провадження у справі про банкрутство пред`явлення конкурсними та забезпеченими кредиторами вимог до боржника та їх задоволення може відбуватися лише у порядку, передбаченому цим Законом, та в межах провадження у справі про банкрутство.
Згідно з частиною першою статті 23 Закону № 2343-ХІІ  конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом тридцяти днів від дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство. Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає.
Абзацом 4 частини другої статті 23 Закону № 2343-ХІІ  визначено, що майнові вимоги кредиторів до боржника мають бути виражені в грошових одиницях і заявлені до господарського суду в порядку, встановленому цією статтею.
При цьому, положеннями частини третьої статті 23 Закону № 2343-ХІІ   встановлено, що заява кредитора має містити, зокрема: розмір вимог кредитора до боржника з окремим зазначенням суми неустойки (штрафу, пені). Господарський суд зобов`язаний прийняти заяву кредитора, подану з дотриманням вимог цього Закону та  Господарського процесуального кодексу України, про що виноситься ухвала, в якій зазначається дата розгляду заяви.
Частиною шостою статті 23 Закону № 2343-ХІІ визначено, що кредитор, вимоги якого визнані боржником чи господарським судом, має право отримувати від розпорядника майна інформацію щодо вимог інших кредиторів, визнаних боржником та розпорядником майна. Такий кредитор може подати розпоряднику майна, боржнику та суду заперечення щодо визнання вимог інших кредиторів. Заяви з вимогами конкурсних кредиторів або забезпечених кредиторів, у тому числі щодо яких є заперечення боржника чи інших кредиторів, розглядаються господарським судом у попередньому засіданні суду. За наслідками розгляду зазначених заяв господарський суд ухвалою визнає чи відхиляє (повністю або частково) вимоги таких кредиторів.
Частиною першою статті 19 Закону №2343-ХІІ встановлено, що мораторій на задоволення вимог кредиторів це зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію.
Абзацами третім, четвертим частини третьої цієї статті встановлено, що протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів забороняється виконання вимог, на які поширюється мораторій, не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій.
Окремо в частині п`ятій цієї статті застережено, що дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється, зокрема, на вимоги поточних кредиторів.
Встановлена цими правовими нормами заборона щодо застосування штрафних (фінансових) санкцій стосується грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), на які поширюється мораторій (термін виконання яких настав до дня введення мораторію, який співпадає з днем порушення судом справи про банкрутство боржника). Підтвердженням цього є законодавче визначення поняття мораторію, яке включає в себе: 1) зупинення виконання боржником, стосовно якого порушено справу про банкрутство зобов`язань, термін виконання яких настав до дня введення мораторію; 2) припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань. До таких заходів відносяться неустойка (штраф, пеня), інші штрафні (фінансові) санкції, стосовно нарахування (застосування) яких і встановлено заборону.
Таке тлумачення норм, якими встановлено правий режим мораторію на задоволення вимог кредиторів, відповідає суті мораторію: він вводиться господарським судом одночасно із порушенням справи про банкрутство, а відтак стосується тих вимог, які мали місце на дату прийняття відповідного рішення судом.
Оскільки мораторій не зупиняє виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), які виникли (термін виконання яких настав) після введення мораторію, то і не припиняє заходів, спрямованих на їх забезпечення. Підставою для припинення нарахування неустойки (штрафу, пені), процентів та інших видів санкцій за всіма видами заборгованості боржника є прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, що визначено нормою абзацу п`ятого частини першої статті 38 Закону №2343-ХІІ в редакції Закону №4212-VI (абзац четвертий частини першої статті 23 Закону №2343-ХІІ, чинній до 19.01.2013).
Про послідовність та незмінність позиції законодавця в регулюванні питання відповідальності боржника, який перебуває в судовій процедурі банкрутства, свідчать і норми статей 41, 59 Кодексу України з процедур банкрутства від 18.10.2018 №2597-VIII, з набранням чинності яким з 21.10.2019 втратив чинність Закон №2343-ХІІ, які за змістом аналогічні нормам статей 19, 38 Закону №2343-ХІІ.
Враховуючи викладене, Верховний Суд приходить до висновку, що встановлена нормою абзацу четвертого частини четвертої статті 12 Закону №2343-ХІІ  заборона щодо нарахування неустойки (штрафу, пені), застосування санкцій протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів стосується невиконання чи неналежного виконання грошових зобов`язань, термін виконання яких настав до дати введення мораторію, і не поширюється на поточні зобов`язання (зобов`язання, які виникли після цієї дати) боржника. Боржник, стосовно якого порушено провадження про визнання банкрутом і введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, звільняється від відповідальності лише за невиконання зобов`язань, щодо яких запроваджено мораторій. За поточними зобов`язаннями боржник відповідає на загальних підставах до прийняття господарським судом постанови про визнання його банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.
Підпунктом 14.1.162 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що пеня  це сума коштів у вигляді відсотків, нарахована на суми грошових зобов`язань у встановлених цим Кодексом випадках та не сплачена у встановлені законодавством строки.
За правилами пункту 129.1 статті 129 ПК України  нарахування пені розпочинається:
при нарахуванні суми грошового зобов`язання, визначеного контролюючим органом за результатами податкової перевірки, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків податкового зобов`язання, визначеного цим Кодексом (у тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження);
при нарахуванні суми податкового зобов`язання, визначеного контролюючим органом у випадках, не пов`язаних з проведенням податкових перевірок, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання (в тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження);
при нарахуванні суми податкового зобов`язання, визначеного платником податків або податковим агентом, у тому числі у разі внесення змін до податкової звітності внаслідок самостійного виявлення платником податків помилок відповідно до  статті 50 цього Кодексу, - після спливу 90 календарних днів (270 календарних днів у разі здійснення платником податків самостійного коригування відповідно до підпункту 39.5.4 пункту 39.5 статті 39 цього Кодексу), наступних за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання.
Підпунктом  129.3.3 пункту  129.2  статті  129 ПК України  встановлено, що нарахування пені закінчується у день запровадження мораторію на задоволення вимог кредиторів (при винесенні відповідної ухвали суду у справі про банкрутство або прийнятті відповідного рішення Національним банком України).
Згідно з пунктом 129.4 статті  129 ПК України  на суми грошового зобов`язання, визначеного підпунктами 129.1.1 та 129.1.2 пункту 129.1 цієї статті (включаючи суму штрафних санкцій за їх наявності та без урахування суми пені), та в інших випадках визначення пені відповідно до вимог цього  Кодексу, коли її розмір не встановлений, нараховується пеня за кожний календарний день прострочення сплати грошового зобов`язання, включаючи день погашення, з розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на кожний такий день.
На суми грошового зобов`язання, визначеного підпунктом 129.1.3 пункту 129.1 цієї статті (включаючи суму штрафних санкцій за їх наявності та без урахування суми пені), нараховується пеня за кожний календарний день прострочення у його сплаті, починаючи з 91 календарного дня (з 271 календарного дня у разі здійснення платником податків самостійного коригування відповідно до підпункту 39.5.4  пункту  39.5  статті  39  цього  Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання, із розрахунку 100 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на кожний такий день.
Відповідно до пункту  129.5 статті  129 ПК України  зазначений розмір пені застосовується щодо всіх видів податків, зборів та інших грошових зобов`язань, крім пені, яка нараховується за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності, що встановлюється відповідним законодавством.
Діяльність з ведення оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування здійснюється органами Державної податкової служби України відповідно до вимог Порядку №422.
Питання нарахування пені передбачено пунктом 7 розділу III Порядку №422, що кореспондується з вимогам  статті 129 ПК України.
Механізм обліку сум податкового боргу підприємств, що перебувають у процедурах банкрутства, та їх погашення визначений у пункті 5 розділу VI Порядку №422 та враховує особливості визначені законодавством з питань банкрутства.
Після надходження до органу ДПС відповідної ухвали господарського суду про порушення провадження у справі про банкрутство та введення мораторію на задоволення вимог кредиторів здійснюється відкриття в інформаційній системі органів ДПС справи банкрута.
Станом на дату винесення ухвали суду про порушення провадження у справі про банкрутство і введення мораторію на задоволення вимог кредиторів в ІКП платника - банкрута здійснюється остаточний розрахунок суми податкового боргу (заборгованості з єдиного внеску), що складається із суми несплачених зобов`язань; суми штрафних санкцій; суми пені; плати за податковий кредит та відображаються облікові показники (операції), що фіксують (виділяють) суми боргу (заборгованості).
Суми податкового боргу (основного платежу, штрафних санкцій та пені), заборгованості зі сплати єдиного внеску (недоїмки, штрафних санкцій, пені), які обліковувались в органі ДПС на дату ухвали суду про порушення провадження у справі про банкрутство і введення мораторію на задоволення вимог кредиторів, фіксуються та погашаються виключно після зазначення в платіжному дорученні спрямування коштів на таке погашення.
Грошові зобов`язання (єдиний внесок), що нараховуються за даними звітності платника протягом дії процедури банкрутства (після дати реєстрації в органі ДПС ухвали суду про порушення провадження у справі про банкрутство і введення мораторію на задоволення вимог кредиторів), погашаються у порядку черговості, передбаченому пунктом 87.9 статті 87 глави 9 розділу II ПК України.
Відповідно до підпункту 3 пункту 5 розділу VI Порядку №422 після припинення провадження у справі про банкрутство на дату реєстрації відповідної ухвали формується єдине сальдо розрахунків платника (зі збереженням в історії виникнення складових заборгованості або переплати), яке дорівнює сумі таких показників на вказану дату: сальдо розрахунків щодо погашення податкового боргу (заборгованості зі  сплати єдиного внеску), включеного до реєстрів кредиторських вимог; сальдо розрахунків щодо грошових зобов`язань (єдиного внеску), термін сплати яких настав після винесення ухвали про порушення провадження у справі про банкрутство.
При формуванні єдиного сальдо розрахунків та у разі наявності у платника податків зафіксованої (виділеної) суми податкового боргу (заборгованості з єдиного внеску) та переплати за поточними грошовими зобов`язаннями (єдиним внеском) погашення податкового боргу (заборгованості зі сплати єдиного внеску) (або їх частини) здійснюється у межах наявної суми переплат з нарахуванням пені за період з дня винесення ухвали по день погашення включно.
Від дня припинення провадження у справі про банкрутство до сум грошових зобов`язань (єдиного внеску) та/або податкового боргу (заборгованості зі сплати єдиного внеску) застосовується загальний порядок погашення, визначений  Податковим кодексом України, Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".
Суди  першої та апеляційної інстанцій, ухвалюючи оспорювані судові рішення, виходили з того, що контролюючим органом на виконання вимог підпункту 129.3.3 пункту 129.3 статті 129 ПК України, пункту 7 розділу III, пункту 5 розділу VI Порядку №422 в інтегрованій картці платника станом на 23.03.2017 (у день запровадження мораторію на задоволення вимог кредиторів) в автоматичному режимі було здійснено нарахування пені, в тому числі по  податку на додану вартість (14010100) у розмірі 15083177,94 грн, по податку на прибуток у розмірі 26888175,36 грн. Нарахування пені здійснено відповідачем до 23.03.2017.
Однак, Верховний Суд не може погодитися з такими висновками судів попередніх інстанцій, оскільки вони зроблені без повного та всебічного встановлення обставин справи, з огляду на наступне.
Як зазначалося вище, положеннями частини шостої статті  23  Закону №2343-ХІІ  на господарський суд покладено обов`язок щодо розгляду у попередньому засіданні суду заяв з вимогами конкурсних кредиторів та забезпечених кредиторів, у тому числі щодо яких були заперечення боржника чи інших кредиторів, а також тих, що визнані боржником та внесені розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів, та щодо вирішення питання про затвердження реєстру вимог кредиторів. За результатами розгляду зазначених заяв господарський суд визнає чи відхиляє (повністю або частково) вимоги таких кредиторів, про що виносить ухвалу, в якій зазначаються відомості про кожного кредитора, розмір його вимог за грошовими зобов`язаннями, черговість задоволення кожної вимоги, а також розмір та перелік не визнаних судом вимог кредиторів.
Отже, Законом №2343-ХІІ передбачено певну процедуру набуття кредиторами статусу учасника провадження у справі про банкрутство. Визнання такого статусу остаточно формалізується ухвалою суду про визнання вимог кредитора.
Як вбачається з матеріалів справи, Господарський суд Дніпропетровської області ухвалою від 23.03.2017 порушив провадження у справі №904/128/17 про банкрутство Товариства та ввів мораторій на задоволення вимог кредиторів.
Управління направило до Господарського суду Дніпропетровської області заяву від 20.04.2017 № 7443/04-36-10-05 про приєднання до кредиторських вимог, у якій просило визнати кредиторські вимоги до Товариства на загальну суму боргу 112856384,92 грн. та включити їх до реєстру вимог кредиторів. З довідки про стан розрахунків з бюджетом та розрахунків податкового боргу з податку на додану вартість та податку на прибуток, які були зазначені додатками до заяви про визнання кредиторських вимог, вбачається, що станом на дату постановлення ухвали суду про порушення провадження у справі про банкрутство і введення мораторію на задоволення вимог кредиторів (23.03.2017) в інтегрованих картках Товариства обліковувався податковий борг, у тому числі: по податку на додану вартість (14010100)  у розмірі 76153995,73 грн, з яких: недоїмка - 74058593,99 грн, пеня  - 2095401,74 грн; по податку на прибуток у розмірі  36595041,37 грн, з яких: недоїмка  - 35620783,55 грн,  пеня  - 974257,82 грн.
Згідно інформації, наявної в Єдиному державному реєстрі судових рішень, Господарський суд Дніпропетровської області ухвалою від 11.05.2017 у справі №904/128/17 прийняв заяву Управління про грошові вимоги до Товариства у справі про банкрутство позивача та призначив їх до розгляду у попередньому судовому засіданні на 18.05.2017.
Разом з цим, Єдиний державний реєстр судових рішень не містить судового рішення, прийнятого за результатами розгляду заяви Управління про визнання грошових вимог (та їх підтвердженого розміру) до боржника в межах справи про банкрутство Товариства.
Відтак, за відсутності підтвердженого статусу Управління як конкурсного кредитора у справі про банкрутство та підтвердженого розміру грошових вимог до Товариства, та з огляду на розмір кредиторських вимог, заявлених Управлінням у заяві від 20.04.2017, поданій у межах справи про банкрутство №904/128/17 до Господарського суду Дніпропетровської області, висновки судів попередніх інстанцій про те, що  нарахування пені, в тому числі: по  податку на додану вартість у розмірі 15083177,94 грн, по податку на прибуток у розмірі 26888175,36 грн, було здійснено в інтегрованій картці Товариства у день запровадження мораторію на задоволення вимог кредиторів (23.03.2017) в автоматичному режимі, є передчасними.
Вказані обставини входять до предмету доказування та підлягають обов`язковому встановленню судом.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 328 цього Кодексу.
Оскільки суди першої та апеляційної інстанції порушили принцип офіційного з`ясування всіх обставин справи, що призвело до ухвалення рішень, які не відповідають вимогам щодо законності і обґрунтованості, то такі рішення підлягають скасуванню, а справу, відповідно до правил статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України, належить направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Керуючись статтями 52, 341, 344, 349, 351, 355, 356, 359 КАС України, суд, 

ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Акціонерного товариства "Криворізька Теплоцентраль" задовольнити частково.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.06.2020 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 25.11.2020 скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді	Л.І. Бившева В.В. Хохуляк   Р.Ф. Ханова