Номер провадження: 33/813/1965/25
Номер справи місцевого суду: 522/9261/25 
Головуючий у першій інстанції Циб І. В. 
Доповідач Громік Р. Д.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       20.10.2025 року                                                                 м. Одеса
Суддя Одеського апеляційного суду:                                Громік Р.Д.
за участю секретаря                                                        Скрипченко Г.В.,
за участі:
захисника                                                                Радченко О.В.

розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на постанову судді Приморського районного суду м. Одеси від 12 вересня 2025 року, якою  ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1 тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, у сумі 17000 гривень 00 копійок в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік; відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» стягнено з ОСОБА_1 судовий збір, у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 605 гривень 60 копійок на користь держави,

В С Т А Н О В И В:
З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 304210 від 18.04.2025 вбачається, що 18 квітня 2025 року об 11:44 год. в м. Одеса, Старорізнична (Куйбишева), 26, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «ЗАЗ» 110307, д/н НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на визначення стану наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку, водій відмовився, чим порушив п. 2.5 ПДР України.
Постановою судді Приморського районного суду м. Одеси від 12 вересня 2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1 тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, у сумі 17000 гривень 00 копійок в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік; відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» стягнено з ОСОБА_1 судовий збір, у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 605 гривень 60 копійок на користь держави.
На дану постанову  ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову судді та провадження закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, посилаючись при цьому на порушення норм процесуального та матеріального права.
В доводах апеляційної скарги зазначено, що:
1) У наявному відео з бодікамер не зафіксовано факту виявлення у ОСОБА_1 ознак сп`яніння, працівник поліції візуально не оглядав зіниці ОСОБА_1 на предмет реагування таких на світло та не світив ліхтариком в обличчя ОСОБА_1 , щоб перевірити реакцію його зіниць на світло, а отже працівники поліції в принципі огляд виявлення ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння не проводили;
2) апелянт не керував транспортним засобом, патрульні поліцейські не зупиняли транспортний засіб, апелянт ремонтував припаркований транспортний засіб, не відмовлявся від проходження медичного огляду, зазначив лише я розумію відповідальність та складайте протокол;
3) суд першої інстанції не дослідив основний доказ - лабораторні дослідження 18.04.2025 року апелянта та не надав йому оцінку. Разом із клопотанням про долучення доказів та закриття справи від 19.06.2025 року було подано результати лабораторних досліджень №1000086118339 від 18.04.2025 року стосовно ОСОБА_1 . Так, суд першої інстанції порушив вимоги ст. 251 ЦПК України, оскільки не надав оцінку результатам лабораторного дослідження №1000086118339 від 18.04.2025 року;
4) поліцейський не відсторонив ОСОБА_1 від керування транспортним засобом;
5) у працівників поліції були відсутні підстави для зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 ;
6) із наданих матеріалів справи вбачається, що працівником поліції здійснювалась відеофіксація, відеозапис, який долучено до матеріалів справи не є безперервним та змістовним, оскільки з нього не вбачається факту зупинення транспортного засобу;
7) в протоколі про адміністративне правопорушення зазначена дата та час - 18.04.2025 11:44:00. а в оскаржуваній постанові від 12.09.2025 року значиться дата та час скоєння адміністративного правопорушення - 18.04.2025 об 12:44;
8) в суді першої інстанції порушено порядок автоматизованого розподілу справ.
Крім того, ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Приморського районного суду м. Одеси від 12 вересня 2025 року, однак суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга подана в межах строку для подання апеляційної скарги з огляду на таке.
Частиною 2 ст. 294 КУпАП встановлено, що постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
З матеріалів справи вбачається, що оскаржувану постанову було ухвалено 12 вересня 2025 року, а тому останнім днем для подачі апеляційної скарги є 22 вересня 2025 року.
Апеляційну скаргу було подано безпосередньо до суду першої інстанції 22 вересня 2025 року.
Таким чином, апеляційна скарга  ОСОБА_1 на постанову судді Приморського районного суду м. Одеси від 12 вересня 2025 року подана в межах строку на апеляційне оскарження.
Вивчивши доводи поданої апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам, а саме: верховенству права, законності, рівності перед законом і судом, поваги до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, тощо.
Згідно із ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частина перша статті 130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції - тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до п.2.9 а, 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року за №1306, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
На підставі пунктів 2, 3 Розділу 1 Інструкції «Про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МВС України та МОЗ України від 09 листопада 2015 року №1452/753 (далі - Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Ознаками наркотичного сп`яніння є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість..
Пункт 1.3 Правил дорожнього руху передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також, бути взаємно ввічливими.
Відповідно до п. 2.5 ПДР, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідальність за порушення зазначених вимоги ПДР України передбачена статтею 130 КУпАП.
Порядок оформлення та вимоги до оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення за ст.130 КУпАП врегульовано Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України 07.11.2015 № 1395 (далі - Інструкція № 1395); Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою Наказом МВС України, МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 (далі - Інструкція № 1452/735).
Відповідно до пункту 2 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (пункт 7 розділу І Інструкції).
Судом першої інстанції правильно встановлено, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується:
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 304210 від 18.04.2025, в якому викладені дата та час, місце, та обставини вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за ч. 1 ст.130 КУпАП (а.с.1);
- відеозаписом на DVD-R диску, на якому зафіксований факт відмови водія ОСОБА_1 від проходження на вимогу поліцейського пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку (а.с.7); 
- довідкою про наявність повторності вчинення адміністративного правопорушення, згідно якої ОСОБА_1 , протягом року не піддавався адміністративному стягненню за ст. 130 КУпАП (а.с.4); 
- довідкою про отримання особою посвідчення водія, згідно якої ОСОБА_1 отримав посвідчення водія серії НОМЕР_2 від 21.03.2023 року (а.с.3); 
- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 18.04.2025 року (а.с.5);
- рапортом працівника поліції (а.с.6); 
- витягом з ІПНП (а.с.2).
Суд першої інстанції, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази у сукупності, дійшов правильного висновку, що в діях ОСОБА_1 , який притягується до адміністративної відповідальності, вбачається склад адміністративного правопорушення, передбачений ч.1 ст.130 КУпАП.
Крім того, обставини правопорушення й вина правопорушника підтверджуються також зібраними в порядку ст. 251 КУпАП доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення, яким зафіксоване місце, час вчинення та суть адміністративного правопорушення та сукупністю досліджених матеріалів, доданих до вказаного протоколу.
Суд першої інстанції при накладенні адміністративного стягнення правильно враховував: ступінь суспільної небезпеки правопорушення, особистість правопорушника, ступінь його провини, майновий стан, а також те, що умисні дії правопорушника були направлені на порушення безпеки руху з використанням джерела підвищеної небезпеки - автомобіля.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що необхідним і достатнім адміністративним стягненням для правопорушника буде штраф з позбавленням права керування транспортними засобами, з метою подальшого запобігання правопорушень та виховування особи в дусі дотримання «Правил дорожнього руху України».
Суд апеляційної інстанції не може погодитися з доводами скаржника про те, що у наявному відео з бодікамер не зафіксовано факту виявлення у ОСОБА_1 ознак сп`яніння, працівник поліції візуально не оглядав зіниці ОСОБА_1 на предмет реагування таких на світло та не світив ліхтариком в обличчя ОСОБА_1 , щоб перевірити реакцію його зіниць на світло, а отже працівники поліції в принципі огляд виявлення ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння не проводили, враховуючи таке.
Згідно з п. 4 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції ознаками наркотичного сп`яніння є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.
Пунктом 2 розділу І огляд на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Тобто аналіз вищевказаної норми дає підстави стверджувати, що працівник поліції самостійно на власний розсуд доходить висновку про наявність ознак сп`яніння у водія транспортного засобу та вирішує питання щодо необхідності проходження таким водієм транспортного засобу огляду на стан сп`яніння.
Крім того з аналізу вищезаначеної інструкції не вбачається конкретний алгоритм дій працівників поліції та/або методик виявлення ознак наркотичного сп`яніння.
Таким чином, суд апеляційної інстанції не може втручатися в аспекти внутрішнього переконання працівників поліції під час проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння в частині виявлення ознак такого сп`яніння, а тому вказане посилання скаржника є неспроможнім та не спростовує факту відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Щодо доводів скарги про те, що апелянт не керував транспортним засобом, патрульні поліцейські не зупиняли транспортний засіб, апелянт ремонтував припаркований транспортний засіб, не відмовлявся від проходження медичного огляду, зазначив лише я розумію відповідальність та складайте протокол, то суд апеляційної інстанції звертає увагу на таке.
Частина перша статті 130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Тобто, для того, щоб притягнути особу до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, має бути встановлено дві обставини – керування транспортним засобом та перебування у стані, алкогольного, наркотичного сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість.
Із долученого до матеріалів справи відеозапису з портативного відеореєстратора службового автомобіля працівників поліції вбачається, що транспортний засіб ЗАЗ 110307, д/н НОМЕР_1 рухався та вподальшому здійсним маневр повороту праворуч і зупинився, а потім з автомобіля вийшов водій ОСОБА_1 , що зафіксовано на 00:00:01-00:00:22 хв (диск 1, назва відеофайлу «ЕПР1 304210 ОСОБА_1 , ст. 130+чат»).
Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом ЗАЗ 110307, д/н НОМЕР_1 , є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не дослідив основний доказ - лабораторні дослідження 18.04.2025 року апелянта та не надав йому оцінку, то суд апеляційної інстанції вважає необхідним зазначити наступне.
Дійсно 19 червня 2025 року до суду першої інстанції надано копію результатів лабораторних досліджень №1000086118339 від 18 квітня 2025 року, з яких вбачається, що такий багатопрофільний тест проводиться для визначення 10 наркотиків в сечі та вбачається, що в біологічному середовищі ОСОБА_1 відсутні залишки наркотичних речовин (а.с.28).
Аналогічна копія лабораторного дослідження долучена до апеляційної скарги (а.с.86).
Проте суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для врахування результатів лабораторного дослідження №1000086118339 від 18 квітня 2025 року, проведеного в приватній лабораторії «Смартлаб», з огляду на наступне.
Частиною 3 статті 266 КУпАП визначено, що у разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я; перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій; проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.
Крім того, згідно ч. 4 ст. 266 КУпАП огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського.
Відповідно до ч. 5 ст. 266 КУпАП огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.
Оскільки лабораторне дослідження біологічної речовини ОСОБА_1 було проведено в медичному закладі, якому не надано право проводити такий огляд, а також проведено за відсутності поліцейського, то такі результати лабораторного дослідження є недопустимим доказом та не можуть бути використані при розгляді справи.
Крім того суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що своїми діями під час зупинки ОСОБА_1 порушив п. 2.5. ПДР, відповідно до якого водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Так, об`єктивною стороною адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП може бути :
1) керування транспортним засобом у стані сп`яніння (алкогольного, наркотичного чи іншого);
2) передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння;
3) відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Із долученого до матеріалів справи відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі, після відмови від проходження огляду працівником поліції було повідомлено, що буде складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП за порушення вимог п. 2.5 ПДР, що зафіксовано на 00:43:59-00:44:20 хв (диск 1, назва відеофайлу «ЕПР1 304210 ОСОБА_1 , ст. 130+ча»).
Таким чином, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що результати лабораторних досліджень №1000086118339 від 18 квітня 2025 року, які проведені в приватній клініці «Смарталаб» є недопустими доказами, а тому не можуть бути враховані під час розгляду справи.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не було відсторонено від керування, то апеляційний суд зазначає таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, річковими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
За положеннями частини 7 вказаної статті у разі відсторонення особи від керування транспортним засобом, річковим або маломірним судном можливість керування цим транспортним засобом, річковим або маломірним судном надається уповноваженій нею особі, яка має посвідчення водія (судноводія) відповідної категорії та може бути допущена до керування транспортним засобом, річковим або маломірним судном.
Отже, за змістом наведених норм особа, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного чи іншого сп`яніння, або є підстави вважати, що вона перебуває у такому стані, відстороняється від керування транспортним засобом. При цьому ч. 7 ст. 266 КУпАП надає можливість передати керування транспортним засобом тій особі, яка уповноважена водієм та має відповідне посвідчення.
Тобто передача керування транспортним засобом іншій особі здійснюється лише за бажанням особи, яка була відсторонена від керування.
Доводи апелянта про відсутність причини зупинки не впливають на правильність висновків щодо наявності складу адміністративного правопорушення. Слід зазначити, що з огляду на правовий аналіз норм Правил дорожнього руху, не згода водія із причинами зупинки або його необізнаність про це, не позбавляє його обов`язку на вимогу працівників поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, і такий обов`язок не впливає на причину зупинки. Неправомірна зупинка працівниками поліції транспортного засобу, за певних обставин, може бути підставою притягнення таких працівників до відповідальності. Проте, якщо при цьому з`ясувалось, що водій перебував з ознаками сп`яніння, то факт неправомірної зупинки його працівниками поліції, не звільняє водія від обов`язку виконання вимог п.2.5 ПДР України. Матеріали справи не містять даних про оскарження ОСОБА_1 у встановленому порядку дій працівників поліції.
Твердження апелянта про недотримання працівниками поліції вимог Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом МВС від 18.12.2018 року №1026, щодо вибіркового та фрагментарного характеру відеозйомки вважаю безпідставними, оскільки наведені ним міркування з цього приводу носять суб`єктивний характер і не підтверджені доказами, які б з технічної точки зору могли поставити під сумнів достовірність проведеного відеозапису. 
Крім того досліджений відеозапис фіксує реальні дані, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, має достатньо високу інформативність, позбавлений упередження і суб`єктивного ставлення, має безсторонній характер, що вимагає від суду ретельного та уважного дослідження вищевказаного доказу у сукупності із іншими доказами по справі. Оглянутий відеозапис дає можливість встановити його узгодженість з іншими даними, що містяться в протоколі, а тому апеляційний суд приймає його як належний доказ у справі.
Тобто вказаний відеозапис надає можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку осіб, які приймали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення, отриманий у встановленому законом порядку і здійснений працівником поліції за допомогою наявних в нього технічних засобів, тому є належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що в протоколі про адміністративне правопорушення зазначена дата та час - 18.04.2025 11:44:00. а в оскаржуваній постанові від 12.09.2025 року значиться дата та час скоєння адміністративного правопорушення - 18.04.2025 об 12:44, то суд апеляційної інстанції зазначає, що такі розбіжності є технічною опискою та жодним чином не спростовують наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Посилання апелянта щодо того, що в суді першої інстанції порушено порядок автоматизованого розподілу справ апеляційний суд відхиляє, оскільки для розгляду справи про адміністративне правопорушення головуючого суддю (суддю-доповідача) Циб І.В. було визначено на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 липня 2025 року, судді, які приймали участь в розподілі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Русєва А.С., Циб І.В., тобто обрано у встановленому законом порядку. Доказів про те, що склад суду у межах цієї справи був визначений з порушенням закону, зокрема шляхом втручання до автоматизованої системи розподілу судових справи між суддями, апелянтом не надано. Крім того, посиланню скаржника на незаконний авторозподіл справи та/або втручання в систему авторозподілу може бути надана оцінка відповідними правоохоронними органами, а не суддею апеляційної інстанції.
Інші доводи, наведені в апеляційній скарзі, висновку суду першої інстанції не спростовують, оскільки є необґрунтованими, спростовуються матеріалами справи та оцінюються судом як такий спосіб захисту, що має на меті безпідставне уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.
Відповідно до положень ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі та в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Згідно із ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
У рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007р., Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Отже, наведені обставини вказують на відсутність в апеляційного суду підстав для скасування постанови судді Приморського районного суду м. Одеси від 12 вересня 2025 року.
Відповідно до ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін .
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову судді Приморського районного суду м. Одеси від 12 вересня 2025 року залишити без змін.
Постанова остаточна та оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду                                        Р.Д. Громік