Справа № 161/12550/21 	Головуючий у 1 інстанції: Івасюта Л. В. 	
Провадження № 22-ц/802/1150/25  	  Доповідач: Киця  С. I.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
07 жовтня 2025 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Киці С. І.,
суддів Данилюк В. А., Шевчук Л. Я.,
секретар судового засідання Черняк О. В.,
з участю представника заявника ОСОБА_1 ,
старшого державного виконавця Грицені Г. Г., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_2 на бездіяльність старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Грицені Ганни Геннадіївни, визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, за апеляційною скаргою Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 серпня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2025 року ОСОБА_2 через свого представника Татарин В. М. звернувся в суд зі скаргою на бездіяльність старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Грицені Г. Г., визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії. 
Скарга мотивована тим, що вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 липня 2021 року у справі № 161/12550/21 його, ОСОБА_3 , визнано винним у вчинені злочинів за ч. 1 ст. 199, ч. 1 ст. 204 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 5000 н.м.д.г., що становить 85 000 грн, а також ухвалено стягнути з нього в користь держави витрати за проведення експертиз в загальній сумі 5835,08 грн. 27 липня 2021 року він добровільно сплатив вказані вище суми, а 10 квітня 2025 року звернувся до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області із заявою про закінчення виконавчого провадження № 66825762 у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі вироку. 
01 травня 2025 року відділ повідомив, що в них на виконанні перебуває виконавче провадження № 66825762 по примусовому виконанню виконавчого листа щодо знищення незаконно виготовлених товарів (речових доказів), і що станом на 01 травня 2025 року у відділі відсутнє рішення комісії щодо знищення незаконно виготовлених товарів (речових доказів), які підлягають знищенню та передачі на відповідальне зберігання до ТОВ «Волинь-Євробізнес». Вказали, що після прийняття комісією відповідного рішення державним виконавцем будуть вчинені необхідні виконавчі дії, спрямовані на виконання рішення суду, а також те, що оскільки знищення конфіскованих у ОСОБА_2 незаконно виготовлених товарів станом на 01 травня 2025 року не здійснено і рішення суду в цій частині залишається невиконаним у зв`язку з чим у виконавця відсутні законні підстави для закінчення виконавчого провадження № 66825762. 
Вважає, що невжиття державним виконавцем протягом тривалого часу жодних дій щодо завершення виконавчого провадження є порушенням його прав.
06 травня 2025 року він надіслав на ім`я начальника відділу скаргу на бездіяльність державного виконавця Грицені Г. Г. з метою сприяння у вчиненні виконавцем дій для забезпечення завершення виконавчого провадження, в тому числі виключення даних про боржника ОСОБА_2 з Єдиного реєстру боржників.
27 червня 2025 року він надіслав на адресу Міністерства юстиції України скаргу на бездіяльність державного виконавця, на що 08 липня 2025 року йому було повідомлено про те, що начальнику відділу було встановлено строк до 25 липня 2025 року для вжиття заходів та надання відповіді.
Проте, жодних дій щодо закінчення виконавчого провадження вжито не було, а конфісковані незаконно виготовлені товари знищені не були, а він, ОСОБА_2 , безпідставно перебуває у Єдиному реєстрі боржників, не маючи при цьому жодних майнових та непогашених зобов`язань.
Зазначає, що оскільки він оскаржував дії державного виконавця до Міністерства юстиції України, то днем початку десятиденного строку для звернення до суду є дата отримання ним листа Міністерства юстиції України – 24 липня 2025 року, відтак такий строк не є пропущеним.
Просив суд визнати протиправною бездіяльність державного виконавця Відділу Грицені Г. Г. щодо не виключення з Єдиного реєстру боржників відомостей стосовно ОСОБА_2 та щодо нездійснення жодних дій, направлених на примусове виконання рішення суду у справі № 161/12550/21 від 26 липня 2021 року в частині знищення речових доказів, зобов`язати державного виконавця відділу Гриценю Г. Г. виключити з Єдиного реєстру боржників відомості щодо ОСОБА_2 , як боржника у виконавчому провадженні № 66825762.
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 серпня 2025 року скаргу задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Грицені Г. Г. щодо нездійснення дій, направлених на примусове виконання рішення суду у справі № 161/12550/21 від 26 липня 2021 року в частині знищення речових доказів. Зобов`язано державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Гриценю Г. Г. виключити з Єдиного державного реєстру боржників відомості щодо ОСОБА_2 як боржника у виконавчому провадженні № 66825762. В задоволенні решти вимог заяви відмовлено.
Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції подав апеляційну скаргу на вищевказану ухвалу суду першої інстанції. Зазначено, що суд не врахував, що державний виконавець не наділений самостійними повноваженнями проводити знищення незаконно виготовлених товарів, а повноваження щодо закінчення виконавчого провадження в нього виникають при дотриманні відповідних умов: наявність підписаного членами комісії та затвердженого головою комісії акта про знищення. Враховуючи відсутність рішення комісії про знищення незаконно виготовлених алкогольних виробів, вилучених у ОСОБА_2 , а також акта, складеного за фактом знищення цих виробів, у державного виконавця була відсутня реальна можливість винести постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», що виключає протиправну бездіяльність державного виконавця відділу. Просили апеляційну скаргу задовольнити, скасувати ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 серпня 2025 року в цій справі та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні скарги ОСОБА_2 відмовити повністю.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції старший державний виконавець Гриценя Г. Г. підтримала апеляційну скаргу з підстав у ній викладених. Представник заявника Татарин В. М. апеляційну скаргу не визнала.
Колегія суддів, заслухавши учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.
З матеріалів справи встановлено, що вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 липня 2021 року у справі № 161/12550/21 ОСОБА_3 визнано винним у вчинені злочинів за ч. 1 ст. 199, ч. 1 ст. 204 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 85 000 грн, а також ухвалено стягнути з ОСОБА_2 в користь держави витрати за проведення експертиз в загальній сумі 5835,08 грн.
Відповідно до квитанцій № 0.0.2211397877.1 та № 0.0.2211395590.1 від 27 липня 2021 року ОСОБА_2 добровільно сплатив призначений вироком суду штраф та витрати за проведення експертиз. Ухвалено речові докази у справі: 72 пляшки горілки марки «Nemiroff» об`ємом по 0,5л. з смужками паперу ззовні схожими на марки акцизного податку України; 20 пляшок горілки марки «Хлібний Дар» об`ємом по 0,5л.; 11 пластикових каністр об`ємом по 10л. заповнені рідиною з характерним запахом спирту; 1 пластикова каністра об`ємом 10л. заповнена рідиною з характерним запахом спирту орієнтовно на 40 відсотків; 1 пластикова бутилка об`ємом 1,5л. заповнена рідиною з характерним запахом спирту; 2 лійки; корки; 2 шланги; 23 пластикових каністри об`ємом по 10л. пустих; 7 пластикових каністр об`ємом по 30л. пустих; 1 пластикова каністра об`ємом 50л. пуста; 250 скляних пляшок різних об`ємів пустих; - 158 смужок паперу, які ззовні схожі на марки акцизного податку України з явними ознаками підробки, знищити.
15 вересня 2021 року державним виконавцем Другого відділу ДВС у м. Луцьку ЗМУ МЮ (м. Львів) відкрито виконавче провадження № 66825762 з метою виконання виконавчого листа № 161/12550/21 від 28 серпня 2021 року про знищення речових доказів по справі щодо ОСОБА_2 , а саме: 72 пляшки горілки марки «Nemiroff» об`ємом по 0,5л. з смужками паперу ззовні схожими на марки акцизного податку України; 20 пляшок горілки марки «Хлібний Дар» об`ємом по 0,5л.; 11 пластикових каністр об`ємом по 10 л. заповнені рідиною з характерним запахом спирту; 1 пластикова каністра об`ємом 10л. заповнена рідиною з характерним запахом спирту орієнтовно на 40 відсотків; 1 пластикова бутилка об`ємом 1,5 л. заповнена рідиною з характерним запахом спирту; 2 лійки; корки; 2 шланги; 23 пластикових каністри об`ємом по 10 л. пустих; 7 пластикових каністр об`ємом по 30 л. пустих; 1 пластикова каністра об`ємом 50 л. пуста; 250 скляних пляшок різних об`ємів пустих.
28 вересня 2021 року виконавче провадження № 66825762 прийнято до виконання Відділом, згідно постанови від 28 вересня 2021 року.
Відповідно до постанови про визнання речовими доказами від 13 травня 2021 року, вказані у виконавчому листі речові докази передані на відповідальне зберігання до ТОВ «Волинь-Євробізнес».
10 квітня 2025 року ОСОБА_2 звернувся до Відділу із заявою про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з виконанням вироку суду.
Листом від 01 травня 2025 року № 3937 йому було відмовлено у вчиненні вказаних вище дій у зв`язку з перебуванням на виконанні у Відділі відкритого виконавчого провадження № 66825762.
06 травня 2025 року представник скаржника звернулася до Відділу зі скаргою на бездіяльність державного виконавця, у задоволенні якої їй було відмовлено листом від 09 червня 2025 року № 7266.
27 червня 2025 року скарга на бездіяльність державного виконавця була подана до МЮ України. Відповіддю від 08 липня 2025 року Міністерством юстиції України повідомлено про те, що начальнику Відділу встановлено строк до 25 липня 2025 року для вжиття заходів та надання відповіді.
У відповідях Міністерства юстиції України, управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області, адресованих адвокату Татарин В. М. як представнику ОСОБА_2 , роз`яснювалося право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця в порядку статті 287 КАС України до відповідного адміністративного суду.
Із інформації наявної в Єдиному реєстрі боржників наявний запис про ОСОБА_2 .
За змістом резолютивної частини вироку Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 липня 2021 року в справі № 161/12550/21, на обвинуваченого ОСОБА_2 накладено окрім основного покарання у виді штрафу, додаткове покарання – конфіскацію та знищення незаконно виготовлених товарів, також наведено перелік речових доказів (у тому числі незаконно виготовлених товарів), що підлягають знищенню.
Питання про конфіскацію майна вирішується у порядку, встановленому КПК України та КВК України.
Згідно з частиною другою статті 52 КК України додатковим покараннями є, зокрема, конфіскація майна.
Покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого (частина перша статті 59 КК України).
Статтею 48 КВК України передбачено, суд, який постановив вирок, що передбачає як додаткове покарання конфіскацію майна, після набрання ним законної сили надсилає виконавчий лист, копію опису майна і копію вироку для виконання Державній виконавчій службі, про що сповіщає відповідну фінансову установу. У разі відсутності у справі опису майна засудженого надсилається довідка про те, що опису майна не проводилося. Виконання покарання у виді конфіскації майна здійснюється Державною виконавчою службою за місцезнаходженням майна відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».
Конфіскації підлягає майно, що є у власності засудженого. Спори, пов`язані з конфіскацією майна, вирішуються в порядку, встановленому законом (частини перша, третя статті 49 КВК України).
Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до частини першої статті 3 цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: 1) виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; 1-1) судові накази; 2) ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом; 3) виконавчих написів нотаріусів; 4) посвідчень комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій; 5) постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди; 6) постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; 7) рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами; 8) рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України; 9) рішень (постанов) суб`єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень.
Тому необхідно розрізняти випадки звернення до суду зі скаргою в порядку судового контролю за виконанням судових рішень (рішень, ухвал, постанов судів різних юрисдикцій) та в порядку оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби при виконанні рішень інших органів (постанов, наказів, ухвал та інших документів), які є виконавчими документами і підлягають примусовому виконанню відповідно до статті 3 цього Закону.
Відповідно до частин першої, другої статті 74 Закону рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.
Враховуючи, що виконавчий лист був виданий на виконання вироку в частині знищення конфіскованого майна (речових доказів), а не на виконання судового рішення у цивільній справі, правові підстави для розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця в межах виконавчого провадження з примусового виконання вироку у порядку цивільного судочинства відсутні.
Положеннями статті 539 КПК України визначено порядок вирішення судом питань, які виникають під час виконання вироку. Проте зазначеною нормою закону не встановлено порядку оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби при виконанні вироку суду. Відсутнє і посилання на можливість такого оскарження за правилами ЦПК України.
Згідно із частиною першою статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.
Про підсудність такої категорії справ судам адміністративної юрисдикції вказувала також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 червня 2019 року в справі № 383/493/18 та від 08 листопада 2019 року в справі № 643/3614/17.
Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13 грудня 2023 року в справі № 357/2157/23. 
З огляду на те, що у відділі державної виконавчої служби перебувало виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого на виконання вироку в частині знищення речових доказів, ОСОБА_2 як учасник виконавчого провадження на підставі статті 287 КАС України має право звернутися зі скаргою. Проте, наведене залишилося поза увагою суду першої інстанції, який належним чином не дослідив питання юрисдикційності спору, чим порушив норми процесуального права.
Таким чином, скарга ОСОБА_2 на бездіяльність державного виконавця в межах виконавчого провадження № 66825762 з примусового виконання вироку Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 серпня 2021 року в справі № 161/12550/21 не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства а підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. У зв`язку із цим, на підставі пункту 1 частини першої статті 255, частин першої, другої статті 377 ЦПК України ухвала Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 серпня 2025 року в цій справі підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі.
Закриття провадження в цій справі не позбавляє скаржника права звернутися з цією скаргою у встановленому законом порядку до Волинського окружного адміністративного суду за правилами адміністративного судочинства.
Керуючись ст. ст. 255, 259, 268, 367, 368, 369, 371, 374, 377, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд 

       П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції задовольнити частково.
Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 серпня 2025 року в цій справі скасувати.
Провадження у справі за скаргою ОСОБА_2 на бездіяльність старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Грицені Ганни Геннадіївни, визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії закрити.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий - суддя                                        

       Судді