ПОСТАНОВА                              
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ                        
                                                                                    
10 вересня 2025 року 
м. Київ
справа № 176/2044/24
провадження № 61-4742св25
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,                  Тітова М. Ю.,
 
учасники справи:
позивач -    ОСОБА_1 ,
відповідач -      ОСОБА_2 ,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справикасаційну скаргу  ОСОБА_2 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 березня 2025 року у складі колегії суддів: Єлізаренко І. А., Макарова М. О., Свистунової О. В.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог 
У липні 2024 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до   ОСОБА_2 про поділ грошового забезпечення за період полону, як спільного майна подружжя.
На обґрунтування позовних вимог зазначив, що 19 листопада 2011 року між ним та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який в подальшому був розірваний на підставі рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 01 серпня 2024 року у справі № 176/1299/24.  Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Позивач посилається на те, що у період перебування у шлюбі з відповідачкою  він 04 березня 2022 року був мобілізований до Збройних сил України. З 21 квітня 2022 року до 31 січня 2024 року він перебував у полоні внаслідок збройної агресії російської федерації проти України. За період його перебування в полоні ОСОБА_2 як його дружина отримала на свій картковий рахунок від військової частини нараховане йому грошове забезпечення в загальному розмірі 2 511 517,10 грн.
Вказує, що він, перебуваючи в полоні, не мав можливості в розумінні частини першої статті 369 Цивільного кодексу України розпоряджатися спільним майном - грошовими коштами.  
Позивач також звертає увагу, що в період перебування його в полоні, ОСОБА_2 проживала в цивільному шлюбі з іншим чоловіком, але мала повний доступ до грошового забезпечення ОСОБА_1 , оскільки кошти перераховувалися на її картковий рахунок. Вказана обставина стала підставою для його подальшого звернення до суду із заявою про розірвання шлюбу. 
На пропозицію позивача відшкодувати йому частку грошового забезпечення, що отримала відповідачка, остання відмовилась, пояснивши при цьому, зокрема, що за ці кошти вона без його згоди придбала для своїх потреб автомобіль «Кіа Маджетік» та інше майно. 
Вважає, що оскільки кошти були набуті позивачем та відповідачкою в період шлюбу, та позивач, перебуваючи в полоні, не мав можливості розпоряджатись ними, то ці кошти належать їм, як подружжю, на праві спільної сумісної власності, тому він має намір поділити вищезазначене майно.
З урахуванням уточненої позовної заяви від 10 жовтня 2024 року                   ОСОБА_1 просив суд:
визнати за ним право власності на 1/2 частку його заробітної плати, що була зарахована на картковий рахунок ОСОБА_2 в період часу з 27 червня 2022 року до 29 січня 2024 року у розмірі 1 145 696,00 грн;
стягнути з ОСОБА_2 на його користь 1/2 частку спільного майна, а саме грошового забезпечення, що було зараховано на картковий рахунок ОСОБА_2 в період часу з 27 червня 2022 року до 29 січня 2024 року у розмірі 1 145 696,00 грн. 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 10 грудня 2024 року у задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що  спірні грошові кошти витрачені в період з червня 2022 року по лютий 2024 року відповідачкою в повному обсязі в інтересах сім`ї, зокрема на потреби двох малолітніх дітей, допомогу родичам позивача, здійснення ремонту в спільній квартирі та придбання майна, побутової техніки тощо. Крім того, нею був куплений автомобіль Kia Magentis, 2007 року випуску. Також 100 000,00 грн були передані позивачу, що він визнав в судовому засіданні.
Крім того, суд звернув увагу на те, що 02 березня 2024 року позивач купив автомобіль «Nissan Teana», вартість придбання вказаного транспортного засобу склала 330 000,00 грн.
Також суд зазначив, що не знайшов свого підтвердження факт проживання відповідачки однією сім`єю з іншим чоловіком та використання спірних грошових коштів не в інтересах сім`ї.
Враховуючи наведене, суд першої інстанції прийшов до висновку, що підстави для задоволення позову про поділ грошового забезпечення за період полону як спільного майна подружжя відсутні, а у задоволенні позову слід відмовити.
При цьому суд зауважив, що сторони у справі не позбавлені права звернутись до суду з позовом про поділ загального майна подружжя, яке наявне у них і належить їм на праві власності або знаходиться у третіх осіб.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції,   ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 25 березня 2025 року апеляційну скаргу   ОСОБА_1 задоволеночастково.
 
Рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 10 грудня 2024 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ грошового забезпечення за період полону як спільного майна подружжя задоволено частково.
 
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1/2 частку спільного майна подружжя, а саме заробітної плати ОСОБА_1 , що була зарахована на картковий рахунок ОСОБА_2 № НОМЕР_1 , відкритий у АТ КБ «Приватбанк», в період часу з 27 червня 2022 року до 29 січня 2024 року у розмірі 1 095 696,55 грн.
 
У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
 
Частково задовольняючи позов, апеляційний суд виходив із доведеності та обґрунтованості позовних вимог    ОСОБА_1 про стягнення з    ОСОБА_2 на його користь 1/2 частки спільного майна, а саме заробітної плати, що була зарахована на картковий рахунок    ОСОБА_2 в період часу з 27 червня 2022 року до 29 січня 2024 року.
 
При цьому суд послався на те, що відповідачкою не доведено належними та допустимими доказами взаємної згоди подружжя на розпорядження майном- заробітною платою ОСОБА_1 за вказаний період.
 
Розраховуючи суму, що підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача, суд апеляційної інстанції врахував, що 420 024,00 грн                  ОСОБА_2 було витрачено на сімейні потреби та потреби позивача, 100 000,00 грн останній отримав готівкою від відповідачки, чого не заперечував.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
08 квітня 2025 року  ОСОБА_2 через засоби поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 березня 2025 року, у якій просить скасувати вказане судове рішеннята залишити в силірішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 10 грудня 2024 року.
Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного дослідження усіх доказів та обставин, що мають значення для справи, без урахування висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.
Доводи інших учасників справи
У відзиві на касаційну скаргу від  19  травня 2025 року представник    ОСОБА_1 - адвокат Ліненко О. А. просить суд касаційну скаргу залишити без задоволення, оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Ухвалою Верховного Суду від 18 квітня 2025 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою та витребувано матеріали цивільної справи.
 
09 травня 2025 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 26 серпня 2025 року справу призначено до судового розгляду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції
Встановлено, що  19 листопада 2011 року  ОСОБА_1 та ОСОБА_2  зареєстрували шлюб, який в подальшому був розірваний на підставі рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 01 серпня 2024 року у справі № 176/1299/24.
Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Згідно військового квитка серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 04 березня 2022 року був призваний на військову службу до Збройних сил України.
Сповіщенням сім`ї № 9 від 06 травня 2022 року ОСОБА_2 було повідомлено про те, що її чоловік, старший солдат ОСОБА_1 військової частини НОМЕР_3 , при захисті Батьківщини, під час бойового зіткнення з противником був захоплений у полон окупаційних військ російської федерації  21 квітня 2022 року.
Згідно інформації, наданої ДП «Український національний центр розбудови миру» № 09-07/1244 від 06 лютого 2024 року, та довідки з Військової частини НОМЕР_3 від 19 лютого 2024 року № 1503 ОСОБА_1 в період часу з 21 квітня 2022 року до 31 січня 2024 року перебував у полоні внаслідок збройної агресії проти України.
ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу квартири від 03 січня 2014 року.
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 09 січня 2014 року зареєстровані у квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 . За вказаною адресою також проживають їх малолітні діти.
Згідно довідки про доходи від 25 квітня 2024 року ОСОБА_1 працює у Військовій частині НОМЕР_3 . Грошове забезпечення за період полону на картковий рахунок отримувала дружина ОСОБА_2 . За період перебування ОСОБА_1 у полоні з березня 2022 року по січень 2024 року грошове забезпечення становить 2 511 517,10 грн. 
Встановлено, що ОСОБА_2 у період часу з червня 2022 року по лютий 2024 року отримала на свій картковий рахунок № НОМЕР_1 , відкритий у АТ КБ «Приватбанк», суму грошового забезпечення за період перебування ОСОБА_1 у полоні у загальному розмірі 2 511 517,10 грн.
ОСОБА_2 визнала, що дійсно отримувала на свій картковий рахунок зазначені грошові кошти та користувалася вказаними коштами, витративши їх у повному обсязі на потреби сім`ї.
На підтвердження витрат  ОСОБА_2 були надані копії квитанцій про сплату комунальних послуг, копії фіскальних чеків, видаткову накладну, товарні чеки на придбання різноманітних товарів, копію договору на виготовлення меблів від 03 серпня 2022 року, довідку про сплату коштів за користування автомобільною стоянкою, копії квитанцій про сплату платежів згідно кредитного договору, копії квитанцій про сплату медичних послуг, придбання побутової техніки, міжкімнатних дверей, люстри, музичних інструментів, ліків, користування автозаправним комплексом з мийкою, придбання нафтопродуктів тощо на загальну суму 458 041,31 грн.
Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 за ОСОБА_2 20 жовтня 2022 року зареєстровано транспортний засіб Kia Magentis, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_5 . Вказаний транспортний засоб зареєстровано на підставі договору купівлі-продажу, укладеного в ТСЦ № 3542/2022/3467703 від 20 жовтня 2022 року.
Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 за ОСОБА_1 02 березня 2024 року було зареєстровано транспортний засіб Nissan Teana, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_7 . Вказаний транспортний засоб зареєстровано на підставі договору купівлі-продажу, укладеного в СГ № 7221/24/000120 від 16 лютого 2024 року.
Сторони визнають, що ОСОБА_1 після звільнення із полону отримав від ОСОБА_2 100 000 грн.
Судовим наказом Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 10 лютого 2021 року у справі № 176/129/21 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання двох неповнолітніх дітей було стягнуто аліменти у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 03 лютого 2021 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Із відмітки на вказаному судовому наказі у справі № 176/129/21 вбачається, що 16 травня 2022 року судовий наказ було повернуто стягувачу на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», заборгованість відсутня. Зазначене також стверджується постановою про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні № НОМЕР_8 від 16 травня 2022 року.
02 квітня 2024 року ОСОБА_2 звернулася до Жовтоводсько-П`ятихатського відділу державної виконавчої служби у Кам`янському районі Дніпропетровської області із заявою про примусове виконання рішення про стягнення аліментів.
05 квітня 2024 року постановою державного виконавця Жовтоводсько-П`ятихатського відділу державної виконавчої служби у Кам`янському районі Дніпропетровської області було відкрито виконавче провадження з виконання судового наказу № 176/129/21 від 10 лютого 2021 року.
Згідно довідки № 1-18/1195 від 18 жовтня 2024 року КНП «Жовтоводська міська лікарня» ОСОБА_9 перебуває під контролем лікаря-онколога хірургічного кабінету поліклініки з 12 червня 2017 року, періодично оглядається онкологом, отримує необхідне лікування.
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржувана постанова апеляційного суду не відповідає.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Статтею 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.
Згідно з частиною другою статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.
Відповідно до частини першої статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.
У постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження  № 14-325цс18) Велика Палата Верховного Суду висловила правову позицію про те, що зазначені норми свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна.
Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог,апеляційний суд дійшов висновку про те, що отримані  ОСОБА_2  грошові кошти, які належали до виплати її чоловікові   ОСОБА_1  у вигляді заробітної плати та грошового забезпечення, є спільним сумісним майном подружжя. Такий висновок є правильним та відповідає зазначеним нормам матеріального права. 
 
Проте з висновком суду апеляційної інстанції про те, що відповідачка, використавши їх не в інтересах сім`ї, має фактично компенсувати позивачу половину отриманих коштів, погодитись неможливо. 
 
Встановлено, що сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 19 листопада 2011 року, який був розірваний на підставі рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 01 серпня 2024 року у справі                № 176/1299/24Доказів про припинення шлюбних відносин між сторонами до зазначеної дати матеріали справи не містять, не встановлено таких обставин й при розгляді справи про розірвання шлюбу.
За період перебування ОСОБА_1 у полоні з березня 2022 року по січень 2024 року йому було нараховано грошове забезпечення у загальному розмірі 2 511 517,10 грн. 
Встановлено, що ОСОБА_2 у період часу з червня 2022 року по лютий 2024 року отримала на свій картковий рахунок № НОМЕР_1 , відкритий у АТ КБ «Приватбанк», суму грошового забезпечення за період перебування ОСОБА_1 у полоні у загальному розмірі 2 511 517,10 грн.
ОСОБА_2 визнала, що дійсно отримувала на свій картковий рахунок зазначені грошові кошти та користувалася вказаними коштами, витративши їх у повному обсязі на потреби сім`ї у період перебування у шлюбі з          ОСОБА_1 .
У відповідності до пункту 6 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції, чинній на час знаходження позивача у полоні, за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Грошове забезпечення виплачується визначеним особам шляхом перерахування коштів уповноваженими органами на рахунки в банківських установах, зазначених у заявах про виплату(пункт 5 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України
від 30 листопада 2016 р. № 884).
Докази наявності спору щодо виплати грошового забезпечення саме на банківський рахунок відповідачки в матеріалах справи відсутні.
Відповідно до частини шостої статті 57 СК України суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. 
 
Оскільки в судовому засіданні не встановлено фактичне припинення шлюбних відносин між сторонами до розірвання шлюбу,  ОСОБА_2 при розпорядженні вказаними вище грошовими коштами діяла, зокрема, і від імені   ОСОБА_1  як його дружина, у повному обсязі використала їх як спільні кошти подружжяв інтересах сім`ї, зокрема на потреби двох малолітніх дітей, здійснення ремонту в спільній квартирі, лікування, придбання майна, побутової техніки, автомобіля, підстави для стягнення частини цих коштів на користь позивача відсутні. 
 
При таких обставинах суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у позові.
При цьому слід зауважити, що сторони у справі не позбавлені права звернутись до суду з позовом про поділ майна подружжя, яке наявне у них і належить їм на праві власності, зокрема придбане відповідачкою за спірні грошові кошти.
Переглядаючи справу в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції на вказане належної уваги не звернув та скасував законне та обґрунтоване судове рішення суду першої інстанції.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини першої статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено відповідно до норм матеріального права, із дотриманням норм процесуального права та на підставі повно, всебічно з`ясованих обставин справи, а тому це рішення, відповідно до статті 413 ЦПК України, необхідно залишити в силі, а постанову апеляційного суду - скасувати.
Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
Відповідно до частин першої, другої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
 
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).
 
При зверненні до суду з касаційною скаргою відповідачка сплатила суму судового збору за подання касаційної скарги в розмірі 30 280,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 0.0.4294855679.1 від 08 квітня 2025 року.
 
Оскільки касаційна скарга підлягає задоволенню, оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції, яким у задоволенні позову відмовлено, з позивача на користь відповідачкипідлягає стягненню судовий збір в розмірі 30 280,00 грн за подачу касаційної скарги.
 
Керуючись статтями 400, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.
 
Постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 березня 2025 року скасувати.
 
Рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 10 грудня 2024 року залишити в силі.
 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь    ОСОБА_2 на відшкодування сплаченого нею судового збору за подачу касаційної скарги грошову суму у розмірі 30 280,00 грн.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                  М. Є. Червинська
 
Судді:                                                                             А. Ю. Зайцев 
 
Є. В. Коротенко 
 
В. М. Коротун
 
М. Ю. Тітов