П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  560/14204/24 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Шевчук О.П. 
Суддя-доповідач -  Ватаманюк Р.В.   
10 листопада 2025 року                                                                                 
                                                                                                                    м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Ватаманюка Р.В. 
суддів:  Капустинського М.М.  Сапальової Т.В. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Хмельницької митниці на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 04 грудня 2024 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Хмельницької митниці про визнання протиправним та скасування рішення, 
В С Т А Н О В И В :
позивач звернувся із позовом до Хмельницького окружного адміністративного суду  в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Хмельницької митниці про коригування митної вартості товарів №UA400040/2024/000068/2 від 19.09.2024.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 04.12.2024 позов задоволено повністю.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.
До суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач вказує про обгрунтованість рішення суду першої інстанції та просить залишити його без змін.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.   
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що 01.04.2023 між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі по тексту ФОП, покупець) та компанією «TASKALE MOBILYA DIS TICARET LTD. STI.» Туреччина (постачальник, продавець) укладено зовнішньоекономічний Контракт №UA01042023, предметом якого є те, що продавець доставляє, а покупець приймає та оплачує встановлений набір меблів (далі - товари), в асортименті та кількості відповідно до відповідних Додатків, підписаних сторонами, які є невід`ємними частинами цього Договору.
На виконання вимог зовнішньоекономічного контракту №UA01042023 від 01.04.2023, згідно Рахунку-фактури (інвойсу) №TAS2024000000156 від 13.09.2024 покупець придбав у продавця товар, загальною вартістю 19 000 доларів США.
Позивач, з метою митного оформлення вказаного товару 19.09.2024 подав до Хмельницької митниці електронну митну декларацію №24UA400040023965U2, відповідно до якої було заявлено до митного оформлення імпортний товар з найменуванням, описом та характеристикою, зазначеними у графі 31 митної декларації (тов. №1 – меблі для столових і житлових кімнат).
Одночасно, декларантом до митного контролю, разом з митною декларацією №24UA400040023965U2 в якості підстави для застосування основного методу було надано наступні документи, які містять відомості щодо ціни товару та дають можливість обчислити її, зазначені у графі 44 митної декларації: - Зовнішньоекономічний контракт №UA01042023 від 01.04.2023; - Додаток №10 від 29.08.2024 до зовнішньоекономічного контракту №UA01042023 від 01.04.2023; - Пакувальний лист б/н від 13.09.2024; - Рахунок-фактура №TAS2024000000156 від 13.09.2024; - Банківський платіжний документ, що стосується товару №MUR125 від 10.09.2024; - Лист б/н від 10.02.2022; - Лист від виробника 23.03.2023; - Автотранспортна накладна б/н від 13.09.2024.
За наслідками опрацювання наданих документів Хмельницька митниця надіслала повідомлення від митниці декларанту згідно якого вказано, що документи, подані згідно ч.2 ст. 53 МКУ не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів. Відповідно до ч.3 статті 53 МКУ для підтвердження числового значення митної вартості товарів необхідно протягом 10 календарних днів надати такі додаткові документи на товари: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації;5) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 6) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини; 7) копію експортної МД країни відправлення.
Відповідно до частини 2 статті 53 МКУ для підтвердження митної вартості товару необхідно надати: 1) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 2) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 3) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів ; 4) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
На вимогу митного органу декларант надав проформу-інвойс №18 від 29.08.2024, видаткові накладні на товар та просив визнати митну вартість на основі поданих документів.
Однак, 19.09.2024 Хмельницькою митницею прийнято Рішення про коригування митної вартості товарів №UA400040/2024/000068/2, в графі 33 якого документи, подані згідно ч. 2 та ч.3 ст. 53 МКУ, містять розбіжності, не підтверджують усіх відомостей щодо числового значення складових митної вартості товарів та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, підлягає сумніву заявлений до митого оформлення рівень митної вартості. Зокрема: Заявлений рівень митної вартості товару 1,28 дол. США/кг не відповідає рівню, за яким здійснювалось митне оформлення подібних товарів раніше з урахуванням заявленої до митного торгової марки товару (4,42 дол. США/кг) та рівню, за яким здійснювалось митне оформлення інших виробників раніше на інших митницях Держмитслужби (5,72 дол. США).
Не погоджуючись з таким рішенням відповідача позивач звернувся до суду з цим позовом.
Суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, а відтак наявності підстав для задоволення адміністративного позову.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Згідно ст. 51 МКУ митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм МКУ. Статтею 52 МКУ декларанта або уповноважену ним особу, які заявляють митну вартість товару, зобов`язано у тому числі подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
Митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів відповідно до статті 54 кодексу зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до глави 2 Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом Державної митної служби України № 476 від 01.07.2021 (далі - Методичні рекомендації №476) робота посадових осіб з аналізу, виявлення та оцінки ризиків здійснюється, серед іншого, шляхом: -перевірки повноти інформації, що міститься у документах, які подаються до митного оформлення; -перевірки товаросупровідних документів щодо наявності достатнього опису товарів, що декларується, їх кількості, ціни за одиницю товару та загальної вартості; ідентифікації цих даних з товарами, що подаються до митного оформлення; -перевірки документів, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, вивчення маршруту транспортування товарів та перевірки достовірності декларування витрат на транспортування; -перевірка документів, що містять відомості про страхування; -перевірки включення/не включення складових митної вартості; -перевірки наявності розбіжностей у документах, які підтверджують митну вартість; -вивчення характеристик товарів, які впливають на рівень їх митної вартості; -порівняння рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено; -перевірки та аналізу документів, додатково поданих митному органу декларантом або уповноваженою ним особою відповідно до ст.53 МКУ; -порівняння рівня заявленої митної вартості товару з інформацією, наявною в автоматизованій системі митного оформлення «Інспектор» .
Згідно з положеннями глави 5 Методичних рекомендацій №476 під час робіт з аналізу, виявлення та оцінки ризиків можуть використовуватися, серед іншого, такі джерела інформації: спеціалізовані програмно-інформаційні комплекси Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби; спеціалізовані видання, які містять інформацію про ціни, сформовані на світовому ринку; інформація, отримана Держмитслужбою, про ціни на товари та/або сировину, матеріали, комплектуючі, які входять до складу товарів; інформація отримана з мережі Інтернет.
Відповідно до частини 2 статті 53 МКУ документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:
1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;
2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;
3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);
4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;
8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Відповідно до положень частини першої статті 58 МК України, основний метод визначення митної вартості товарів застосовується у випадку дотримання наступних умов: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.
Основний метод, не застосовується у наступних випадках: а) якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні; б) відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні (відповідно до частини другої статті 58 Митного кодексу України). Кожен із вище означених випадків може бути як самостійною підставою для незастосування основного методу, так й розглядатися в їх сукупності.
Згідно із частиною другою статті 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
За правилами частини третьої статті 58 МК України, у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Тобто, документальне підтвердження в аспекті відповідних митних процедур має своїм завданням підтвердити: а) заявлену митну вартість товарів; б) обраний суб`єктом господарювання метод визначення такої вартості.
Відповідно до частини п`ятої статті 53 МК України, забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Зі змісту статті 53 МК України слідує, що законом визначений вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.
Дана норма кореспондує й положенням частини третьої статті 318 МК України, якою встановлено, що митний контроль передбачає виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.
Перелік документів що подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості визначає стаття 53 Митного кодексу України, а саме такими документами визначено: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Згідно матеріалів справи декларантом було подано всі наявні документи, що визначає ч. 2 статті 53 Митного кодексу України.
Вказані обставини у ч. 3 статті 53 Митного кодексу України є виключними підставами для витребування додаткових документів. Водночас тлумачення таких підстав контролюючим органом без належного обґрунтування є протиправним.
При цьому, в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості не зазначено: - які в поданих до митного контролю документах містяться розбіжності, що мають вплив на правильність визначення митної вартості; - які ознаки підробки наявні у цих документах, і з чого це вбачається; - яких відомостей не міститься у документах, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Отже, норми МК України, зобов`язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали вiдповiднi сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхiднi для підтвердження того чи іншого показника
Аналіз наведених статей свідчить, що митниця у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.
Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначення декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою. При цьому у розумінні наведених статей сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Наведені приписи зобов`язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності. При цьому вичерпний перелік таких підстав визначений Митним кодексом України.
З переліку витребуваних митницею документів не можливо встановити, недоліки яких з наданих декларантом документів не дозволили погодитися із заявленою ним митною вартістю та яким чином ці недоліки можливо усунути. Відтак спотвореним було отримання позивачем вичерпної інформації щодо додаткових документів, надання яких забезпечить митне оформлення товару за визначеною у декларації вартістю.
Судом першої інстанції правильно зазначено, що правовою підставою для витребування митним органом від декларанта додаткових документів є наявність перелічених у частині 3 статті 53 МК України підстав, про які митний орган зобов`язаний у письмовій формі повідомити декларанта із зазначенням у такому повідомленні конкретних причин за яких заявлена декларантом митна вартість не може бути визнана на основі поданих ним документів.
Вказана норма законодавства спрямована на те, щоб декларант був обізнаний з недоліками (хибами), які виявлені митним органом та які в свою чергу перешкоджають митному органу підтвердити задекларовану митну вартість товарів за яких декларант мав би реальну можливість їх усунути шляхом подання додаткових документів.
Натомість надані декларанту електронні повідомлення стосовно необхідності подання митному органу додаткових документів не містять відомостей щодо правових підстав для витребування таких документів, переліку відомостей, які відсутні у поданих документах, наявність яких є необхідною умовою для підтвердження числового значення складових митної вартості, визначеної позивачем.
Такі дії митного органу не узгоджуються з положеннями п. 2 ч. 4 ст. 54 МК України та сприяють тому, що декларант, будучи необізнаним стосовно фактичних причин, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана, позбавляється можливості усунути такі розбіжності (недоліки, хиби) на стадії здійснення митного контролю правильності визначення задекларованої ним митної вартості товарів.
Згідно матеріалів справи в оскаржуваному Рішенні про коригування митної вартості від 26.03.2024 №UA400000/2024/000079/2 в якості підстави прийняття такого рішення відповідач зазначив, що заявлений рівень митної вартості товару 1,28 дол. США/кг не відповідає рівню, за яким здійснювалось митне оформлення подібних товарів раніше з урахуванням заявленої до митного торгової марки товару (4,42 дол. США/кг) та рівню, за яким здійснювалось митне оформлення інших виробників раніше на інших митницях Держмитслужби (5,72 дол. США).
Відповідно до частини першої статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Разом з тим ФОП ОСОБА_1 здійснював імпорт впродовж квітня 2023 року ідентичних товарів (меблі для столових і житлових кімнат у наборах, код УКТЗЕД 9403890000, країна походження TR), на які Хмельницькою митницею виносились Рішення про коригування митної вартості товарів.
Зокрема, Рішенням про коригування митної вартості товарів №UA20900/2023/000071/2 від 21.04.2023 митницею визначено митну вартість товарів - 4,42 дол. США/кг. На підставі вказаного Рішення про коригування митної вартості, товар був випущений у вільний обіг за митною декларацією №23UA400040014010U9 від 21.04.2023.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду по справі №560/11242/23 від 16.08.2023, яке набрало законної сили, позов ФОП ОСОБА_1 було задоволено повністю, рішення про коригування митної вартості товарів №UA20900/2023/000071/2 від 21.04.2023 скасовано.
У зв`язку із скасуванням рішення було зроблено аркуш коригування до МД №23UA400040014010U9 від 21.04.2023, де вказана вартість товару (меблі для столових і житлових кімнат у наборах (код УКТЗЕД – 9403890000, країна походження – TR) визначена за ціною контракту, а саме – 1, 54 США/кг.
Проте відповідач при здійсненні коригування митної вартості товарів, які імпортувались ФОП ОСОБА_1 , не врахував наявну інформацію у базі митниці про ціну таких ідентичних товарів.
Як зазначалось вище 01.04.2023 між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та компанією «TASKALE MOBILYA DIS TICARET LTD. STI», Туреччина (постачальник, продавець) укладено зовнішньоекономічний контракт №UA01042023.
Пунктом 11.2 зовнішньоекономічним контрактом №UA01042023 від 01.04.2023 вказано, що будь-які зміни, доповнення, додаткові угоди та Додатки до цього Контракту дійсні тільки в тому випадку, якщо вони оформлені в письмовій формі і підписані уповноваженими представниками обох Сторін.
29.08.2024 між сторонами укладено Додаток №10 до вищезазначеного контракту, згідно з п. 4 якого визначено інші умови поставки, а саме – СPT, Хмельницький.
З огляду на обрані позивачем умови поставки (CPT), продавець зобов`язаний нести витрати, пов`язані з діями щодо перевірки товару (такими як перевірка якості, розмірів, ваги, кількості), необхідними для надання товару в розпорядження покупця.
Матеріалами справи підтверджується, що усі витрати на товар, які поніс Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 за Контрактом №UA01042023 від 01.04.2023 включені у заявлену митну вартість. Тобто сторонами зовнішньоекономічної операції були погоджені інші умови поставки для конкретної партії товарів відмінні від тих, що були узгоджені при підписанні первинного контракту. А тому посилання митниці на те, що умови первинного контракту не відповідають задекларованим умовам поставки є необґрунтованими, оскільки підписуючи додаток № 10 продавець та покупець погодили інші умови, що в повній мірі відповідає принципу свободи договірних відносин.
Також, у гр. 70 банківського платіжного документа №(MUR)125 від 10.09.2024 вказане призначення платежу: «PRPMNT FOR FURNITURE ACC CNTR N UA0 1042023 DD 01.04.2023, Invoice 18 Dated August, 29, 2024 POL: TR, POD:UA».
Тобто здійснюється посилання на проформу-інвойс №18 від 29.08.2024.
Даний документ був поданий митному органу на вимогу, що підтверджується відповіддю декларанта на вимогу митниці.
Сума, вказана в проформі-інвойс №18 від 29.08.2024 становить 19 000 дол. США. Ця ж сума зазначена в інвойсі №TAS2024000000156 від 13.09.2024. Відповідно до п. 5 Додатку №10 від 29.08.2024 до зовнішньоекономічного контракту №UA01042023 від 01.04.2023, загальна вартість партії товару, що поставляється за цим додатком, становить 19 000 доларів.
Відповідно до п. 3 Додатку №10 від 29.08.2024 до зовнішньоекономічного контракту №UA01042023 від 01.04.2023, Умови оплати: 30% (тридцять відсотків) попередня оплата по отриманню рахунку від продавця; 70% (сімдесят відсотків) після розмитнення продукції буде сплачена загальна сума.
Відповідно 30% від 19 000 дол. США становить 5700 дол. США. Ця сума і була сплачена за банківським платіжним документом №(MUR)125 від 10.09.2024.
Жодних невідповідностей в частині оплати за товар судом не встановлено.
Також, декларантом до митного оформлення було надано Додаток №10 від 29.08.2024 до зовнішньоекономічного договору №UA01042023 від 01.04.2023. Жодних інших додатків до зовнішньоекономічного договору, які б стосувались вказаної поставки товару, між сторонами не укладалось.
У постанові від 22.08.2019 у справі №810/2784/18 Верховний суд роз`яснив, що застосування вищенаведеного підходу пов`язане з тим, що: « [..] цивільні (господарські) відносини реалізуються на засадах диспозитивності. У процесі реалізації належних їм прав-обов`язків договірні сторони можуть відступити від визначеного договором алгоритму їх реалізації за умови відсутності заперечень з боку іншої сторони. Для цілей митного законодавства важливою є об`єктивна підтверджуваність реалізації відповідних операцій».
При цьому видаткові накладні на які посилається відповідач не є первинним документом, який містить в собі інформацію про вартість товару. Частини 2 та 3 статті 53 Митного кодексу України не визначають видаткову накладну документом, що обґрунтовує заявлену митну вартість та повинен безумовно чи на вимогу митниці подаватися до митного контролю.
Тому посилання митниці на недоліки у видаткових накладних як підставу для здійснення коригування митної вартості товару є безпідставним та необґрунтованим.
Крім того продавець зобов`язаний за власний рахунок забезпечити пакування товару, необхідне для перевезення товару (за винятком випадків, коли в певній галузі торгівлі зазвичай здійснюється перевезення такого виду товару без упаковки). Покупець повинен здійснити пакування й маркування товару у спосіб, прийнятний для його перевезення, якщо сторони не домовляються про специфічні вимоги до пакування чи маркування.
Тобто передбачено, що вартість упаковки входить в ціну товару.
Наведене також підтверджується п.3.1 зовнішньоекономічного контракту №UA01042023 від 01.04.2023, де зазначено: «Ціна зрозуміла, включає витрати на упаковку, маркування в країні продавця».
Вказаний пункт договору узгоджуються з умовами поставки CPT та означає те, що у вартості кожного товару вже включені витрати на упаковку товару, маркування та завантаження на складі продавця.
Продавець також зобов`язаний оплатити транспортні та інші витрати (включаючи витрати на завантаження товару та витрати на гарантування безпеки перевезень), витрати на транзит, які були покладені на продавця відповідно до договору (контракту) перевезення.
Отже, витрати на навантаження включаються у суму перевезення. Обрані контрагентами умови поставки CPT також не передбачають обов`язкового страхування вантажу, а тому страхування товару не проводилось.
Усі витрати на товар, які поніс Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 за Контрактом №UA01042023 від 01.04.2023, включені у заявлену митну вартість.
Таким чином митний орган не довів, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, та не надані достатні докази, які б підтверджували відсутність підстав для визначення митної вартості за ціною договору. Відтак наявність належних та беззаперечних підстав для коригування митної вартості відповідачем не доведено.
Оскільки при прийнятті рішення про коригування митної вартості товарів, що є предметом оскарження у цій справі, відповідач посилався як на підставу неможливості застосування першого методу визначення митної вартості на аналогічні причини, винесені у справі №560/17744/23 рішення суду між тими ж сторонами у вказаних справах є преюдиційним в розумінні ч.4 ст.78 КАС України, а тому відповідні обставини не підлягають доказуванню.
Згідно з ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Зважаючи на встановленні обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач при подачі документів надав всі необхідні та достатні документи, що дають змогу визначити всі складові митної вартості товару, та містять всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару.
Разом з тим, відповідач, приймаючи рішення про коригування митної вартості придбаного позивачем товару за резервним методом, не вказав, яким чином митна вартість товару визначена саме в такому розмірі, які складові вплинули на формування такої вартості, не навів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом, що свідчить про порушення відповідачем вимог частини 2 статті 55 Митного кодексу України щодо обґрунтованості прийнятих рішень.
В оскаржуваному рішенні відповідачем наведені формальні причини в обґрунтування неможливості застосування другорядних методів, що передують резервному, який застосований Хмельницькою митницею до позивача.
Такі загальні посилання на норми Митного кодексу України зроблені без конкретизації підстав щодо причин незастосування того чи іншого методу визначення митної вартості не є достатніми доводами обґрунтованості прийнятого суб`єктом владних повноважень рішення.
Враховуючи вищезазначене, рішення Хмельницької митниці Державної митної служби України про коригування митної вартості товарів №UA400040/2024/000068/2 від 19.09.2024 необхідно визнати протиправною та скасувати.
Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.
Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.  
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Хмельницької митниці залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 04 грудня 2024 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст. 325 КАС України та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України. 

Головуючий	 	 	Ватаманюк Р.В.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Капустинський М.М.    Сапальова Т.В.