УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №279/3246/25 Головуючий у 1-й інст. Недашківська Л. А. 
Категорія 39 Доповідач Коломієць О. С.  

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 листопада 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Коломієць О.С.
суддів  Шевчук А.М., Талько О.Б.,
розглянувши у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) цивільну справу №279/3246/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором 
за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 
на рішення  Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 15 липня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Недашківської Л.А.
в с т а н о в и в :
У травні 2025 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, згідно з яким просило стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Юніт Капітал» суму заборгованості за договором кредитної лінії №00-9678748 від 18.03.2024 у розмірі 39 348,40 грн., яка складається з основної заборгованості у розмірі 700,00 грн., заборгованості за процентами у розмірі 31 648,40 грн., а також понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідно до укладеного з ТОВ «Макс Кредит» договору кредитної лінії №00-9678748 від 18.03.2024 позичальник ОСОБА_1 отримала кредит на споживчі (особисті) потреби у розмірі 7 000,00 грн. на строк 360 календарних днів до 13.03.2025, зі сплатою фіксованої стандартної процентної ставки за користування кредитом у розмірі 2,47% річних.
17 грудня 2024 року між ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу №17122024-МК/Онлайн, відповідно до якого ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» набуло право вимоги за кредитним договором №00-9678748 від 18.03.2024 року. 
02 квітня 2025 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» уклали договір факторингу №020425-У, відповідно до якого ТОВ «Юніт Капітал» набуло право вимоги за кредитним договором №00-9678748 від 18.03.2024 року.
Разом з тим, відповідач свої зобов`язання за договором не виконує, не здійснює платежів в рахунок погашення суми кредиту та нарахованих процентів, у зв`язку з чим утворилась заборгованість в розмірі 39 348,40 грн.
Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 15 липня 2025 року позов задоволено. Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь ТОВ «Юніт Капітал» 39 348,40 грн. заборгованості за кредитним договором №00-9678748 від 18.03.2024 року, станом на 17.12.2024 року, а також судовий збір в розмірі 2 422,40 грн. та 5 000,00 грн. витрат за надання професійної правничої допомоги. 
Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність, необґрунтованість та неврахування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з неї на користь ТОВ «Юніт Капітал» лише заборгованість за тілом кредиту в розмірі 7 000,00 грн. У задоволенні решти вимог відмовити.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що наданий позивачем розрахунок заборгованості зі сплати відсотків не можна вважати належним доказом, який підтверджує суму заборгованості у визначеному позивачем розмірі, оскільки він не містить інформації про те, за який період виникла спірна заборгованість, не зазначено відсоткову ставку та відсутня інформація про щомісячну заборгованість за усіма складовими боргу. Таким чином вважає, що суд першої інстанції був позбавлений можливості з`ясувати правову природу усіх складових боргу та правильність їх розрахунку.
Також звертає увагу, що кредитодавець, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив в тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами. При цьому позивач, обґрунтовуючи право вимоги посилається на те, що в «особистому кабінеті» відповідача отримав гіперпосилання для ознайомлення з Офертою щодо укладення договору. Оферта, яка міститься в матеріалах справи за гіперпосилання, є пропозицією у розумінні ч.4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» та, відповідно до ч.5 ст.11 цього ж Закону, включає умови, викладені у Правилах надання споживчих кредитів, що є невід`ємною частиною договору, що пропонується до укладення відповідачу. Вважає, що у даному випадку не можливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої – договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Отже надана позивачем Публічна пропозиція, з огляду на її мінливий характер, не можна вважатися складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником. Таким чином вважає, що підстав для стягнення заборгованості за нарахованими відсотками відсутні. 
 Представник ТОВ «Юніт Капітал» подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
На спростування доводів апеляційної скарги зазначає, що підписавши кредитний договір, позичальник надав свою згоду на сплату усіх зазначених у них платежів (процентів та винагороди), які були визначені за взаємною згодою сторін та недійсними не визнані. При цьому без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету, кредитний договір між Первісним кредитором та відповідачем не був би укладений. Також звертає увагу, що нарахування відсотків проведено у відповідності до умов кредитного договору №00-9678748 від 18.03.2024 року, з якими відповідач ознайомився до його укладення, який був підписано електронним одноразовим ідентифікатором. Також звертає увагу, що позивачем надано належні докази, які підтверджують право вимоги до відповідача та доведено факт порушення, отже позовні вимоги є обґрунтованими, а тому районний суд дійшов правильного висновку про їх задоволення.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та їх вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав. 
Судом під час розгляду справи встановлено, що 18 березня 2024 року між ТОВ «Макс Кредит» та ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії №00-9678748, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит на споживчі (особисті) потреби у розмірі 7 000,00 грн. на строк 360 календарних днів до 13.03.2025, зі сплатою фіксованої відсоткової ставки за користування кредитом у розмірі 2,47% річних. Повернення кредиту повинно було здійснюватися шляхом сплати щомісячних платежів у розмірі та у порядку, визначеному договором, у відповідності до графіку платежів.
Кредитний договір підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором 10428.
Отже, договір вчинений в електронній формі, яка відповідно до ст.207 ЦК України та Закону України «Про електронну комерцію» прирівнюється до письмової форми.
У відповідності до п. 2.8 договору кредитодавець зобов`язаний надати кредит у дату надання/видачі кредиту: 18.03.2024. Сума кредиту перераховується кредитодавцем із його поточного рахунку в сумі 7 000,00 грн. на банківський рахунок позичальника за реквізитами електронного платіжного засобу НОМЕР_1 .
Згідно з п. 4.3.1 договору позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти в порядку та в строки, визначені договором.
Пунктом 5.1 договору сума кредиту одержана позичальником за договором повертається ним в повному обсязі у валюті кредиту не пізніше дня повернення кредиту (включно) зазначеного в графіку платежів, на поточний рахунок кредитодавця шляхом ініціювання переказу коштів з платіжної картки позичальника через POS-термінал в особистому кабінеті.
18 березня 2024 року ТОВ «Макс Кредит» перерахувало грошові кошти на банківську картку відповідача 7 000,00 грн., що підтверджується інформаційною довідкою ТОВ «Платежі Онлайн».
Разом з тим, будь-яких доказів того, що відповідач повернула кредит та нараховані відсотки у строк, передбачений договором, матеріали справи не містять.
17.12.2024 року між ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу №17122024-МК/Онлайн, відповідно до якого ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» набуло право вимоги за кредитним договором №00-9678748 від 18.03.2024 року.
В подальшому 02 квітня 2025 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» уклали договір факторингу №020425-У, відповідно до якого ТОВ «Юніт Капітал» набуло право вимоги за кредитним договором №00-9678748 від 18.03.2024 року.
Вказані обставини свідчать про те, що до позивача перейшли всі права кредитора за кредитним договором № 00-9678748 від 18.03.2024 року. 
У свою чергу, згідно з розрахунком заборгованості за договором кредитної лінії №00-9678748 від 18.03.2024 року, загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 складає 39 348,40 грн., яка складається з основної заборгованості у розмірі 7 700,00 грн., заборгованості за процентами у розмірі 31 648,40 грн.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що факт існування кредитних відносин між сторонами підтверджується договором надання споживчого кредиту, договорами факторингу. Відповідач не належним чином виконував свої зобов`язання за договором кредиту, допустивши заборгованість. Таким чином, невиконання відповідачем своїх договірних зобов`язань порушує право позивача на своєчасне та в повному обсязі отримання грошових коштів, які були надані у кредит. У зв`язку з чим, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором на загальну суму 39 348,40 грн.
Такий висновок суду є вірним виходячи з наступного. 
За приписами ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України  правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).
За змістом ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).
В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19.
Відповідно до ч.1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону,  вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст.3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
В силу ч.1 ст. 1048 цього ж Кодексу  позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Відповідно до п.1.3 Кредитного Договору строк дії кредитної лінії (Строк кредитування): 360 календарних днів. Позичальник зобов`язаний повернути Суму Кредиту Кредитодавцю в останній день Строку кредитування (дата остаточного повернення кредиту) «13» березня 2025 року, згідно умов пункту 3.4 цього Договору. Позичальник зобов`язується оплатити проценти в Періодичну оплату процентів, а саме на 12 квітня 2024 року, та на кожний 25 день після цієї дати за фактичне користування грошовими коштами протягом строку дії кредитної лінії (Строку кредитування).
Згідно з п. 1.5. тип процентної ставки – фіксована. 
Відповідно до п. 1.5.2. знижена процентна ставка становить 1,24% від суми кредиту за кожен день користування кредитом, надається позичальнику в якості заохочення та діє виключно за умови сплати процентів не пізніше наступного дня за першою періодичною датою оплати процентів, визначеною п.1.3.1. цього Договору. Знижена процентна ставка застосовується виключно протягом 25 днів користування кредитом поспіль, починаючи з першого дня користування Кредитом (дати видачі кредиту) протягом строку кредитування, зазначеного в пункті 1.3. цього Договору.  
Відповідно до п.1.5.1. Кредитного договору, Стандартна процента ставка складає 2,47% (два цілих 47 сотих) від Суми кредиту за кожний день користування кредитом, застосовується у межах Строку дії кредитної лінії, зазначеного в пункті 1.3. цього Договору (за виключенням строку кредитування, коли Позичальник має право на використання Зниженої процентної ставки) (Відповідно до п. 1.5.1. Кредитного Договору). 
Пунктом 1.5.3. Кредитного Договору передбачено, що у разі здійснення Позичальником платежу не пізніше наступного дня за першою Періодичною Датою оплати процентів, визначеною п.1.3.1. цього Договору, до Позичальника, як учасника Програми лояльності, застосовується індивідуальна знижка (Знижена процентна ставка) на Стандартну процентну ставку, яка зазначена у п.1.4.2. даного Договору. У випадку невиконання Позичальником умов для отримання від Кредитодавця індивідуальної знижки (застосування Зниженої процентної ставки), користування кредитом для Позичальника здійснюється за стандартною процентною ставкою, яка зазначена у п. 1.4.1. даного Договору. 
Позичальник погоджується, повністю розуміє та поінформований, що у разi невикористання ним права на отримання знижки (невиконання умов Договору для отримання знижки) нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за Стандартною процентною ставкою, при цьому застосування Стандартної процентної ставки без знижки, не є змiною процентної ставки, порядку її обчислення та порядку сплати у бiк погiршення для Позичальника, оскільки надання кредиту за даним Договором здійснюється саме на умовах Стандартної процентної ставки. Застосування Зниженої процентної ставки є проявом лояльності Кредитодавця до Позичальника та правом Кредитодавця, передбаченим умовами Програми лояльності, затвердженої та оприлюдненої Кредитодавцем на його Сайті за посиланням: https://treba.credit/finansovi-poslugy/#Action. 
Згідно з п. 1.5.4 Договору у разі невиконання Позичальником умови Програми лояльності щодо отримання знижки, тобто несплати Позичальником нарахованих процентів не пізніше наступного дня за першою Періодичною датою оплати процентів, визначеною п.1.3.1. цього Договору, за Зниженою процентною ставкою, Позичальник з дати видачі кредиту сплачує проценти за Стандартною процентною ставкою, встановленою п.1.4.1. цього Договору. 
В п. 1.6. зазначено, що Кредитодавець одноразово нараховує Комісію за надання кредиту у розмірі 10,00% від суми Кредиту, що складає: 700.00 грн., яку Позичальник зобов`язаний сплатити на умовах, визначених пунктом 3.4 цього Договору.
Тобто сторонами було погоджено процентну ставку, яку має сплатити відповідач у межах строку кредитування, та порядок її нарахування.
Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.
Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
Відповідно до статті 610 цього Кодексу порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
З врахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів, колегія суддів приходить до висновку про укладеність вищевказаного кредитного договору між відповідачем та відповідною фінансовою установою, невиконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення, отриманих в борг коштів та наявності в нього боргових зобов`язань перед позивачем, який набув прав вимоги за вищевказаним кредитним договором за договорами відступлення прав вимоги.
За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності кредитного договору. Зазначений договір недійсним не визнано.
При цьому встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному статтею 204 ЦК України.
Колегія суддів звертає увагу на те, що враховуючи положення чинного законодавства України про принцип свободи договору, відповідач мала можливість не вступати у кредитні відносини із позивачем, якщо дійсно вважала встановлений розмір відсотків за користування коштами несправедливими, натомість відповідач погодила зі своєї сторони такі умови договору, підписавши його зміст без будь-яких застережень.
Підписавши кредитний договір, ОСОБА_1 засвідчила, що погодилася на отримання у кредит коштів саме на умовах, що визначені договором, та доводи приведені в апеляційній скарзі цього не спростовують.
Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги в частині відсутності детального розрахунку за кредитним договором, оскільки надані позивачем розрахунок заборгованості та витяги з реєстру боржників у сукупності є належними та допустимими доказами у справі, відповідають вищенаведеним вимогам та підтверджують факт передачі кредитних коштів позичальнику та заборгованість за кредитними договорами.
Натомість відповідачкою наданий позивачем розрахунок заборгованості не спростовано, будь-яких доказів щодо погашення нею боргу за кредитним договором суду не надано. Сама лише незгода ОСОБА_1 з наведеними розрахунком заборгованості не може свідчити про неналежність таких доказів. Окрім того, стороною відповідача за правилом частини 2 статті 78 ЦПК України на спростування вказаного розрахунку ні у суді першої інстанції, ні у суді апеляційної інстанції контррозрахунку надано не було.
З урахуванням встановленого, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що відповідач взяті на себе зобов`язання не виконала, у передбачений в договорі строк кошти та нараховані відсотки не повернула, внаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 39 348,40 грн., яка складається з основної заборгованості у розмірі 7 700,00 грн., заборгованості за процентами у розмірі 31 648,40 грн. Отже вимога позивача в частині стягнення з відповідача вказаної суми заборгованості, в тому числі відсотків за користування кредитними коштами, є доведеною. 
Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції. Ніяких нових обставин чи доказів, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли б вплинути на правильність висновків та рішення суду апелянтом не надано.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.
Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд
у х в а л и в :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 15 липня 2025 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 06 листопада 2025 року.

Головуючий Судді