ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

25 вересня 2025 року 	м.Суми	

Справа №585/2533/24 
Номер провадження 22-ц/816/877/25

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Криворотенка В. І. ,  Рунова В. Ю. 
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 23 жовтня 2024 рокуу складі судді Євлах О.О., ухвалене в м. Ромни Сумської області, повне судове рішення складено 01 листопада 2024 року,
в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2024 року  ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом до ОСОБА_1 , в якому, остаточно уточнивши свої позовні вимоги, просила суд здійснити поділ майна подружжя в наступному порядку:
1)По нерухомому майну: виділити їй у власність квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ; виділити відповідачу у власність нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2 .
2)По автомобілям: компенсувати їй 50% ринкової вартості автомобіля TOYOTA VENZA, 2010 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , VIN-код: НОМЕР_2 , а саме 320 040 грн; виділити їй у власність автомобіль Mersedes-Benz Sprinter 314 CDI, 2016 року випуску, державний номер НОМЕР_3 , VIN-код: НОМЕР_4 ; виділити відповідачу у власність автомобіль RENAULT TRAFIC 1.9DCI, 2003 року випуску, державний номер НОМЕР_5 , VIN-код: НОМЕР_6 ; компенсувати їй 50% виручених коштів за продаж автомобіля Mersedes-Benz Sprinter 513 CDI, 2010 року випуску; 
3)Щодо підприємницької діяльності: компенсувати їй 50% статутного капіталу ПП «Дует», що складає 5000 грн; компенсувати їй 50% доходів відповідача як фізичної особи – підприємця за 2022-2023 роки, що складає 155,052,72 грн.
Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 23 жовтня 2024 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.
Припинено право спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ;
Визнано за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .
Припинено право спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2 .
Визнано за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2 .
Визнано автомобіль марки Mersedes-Benz Sprinter 314 CDI, 2016 року випуску спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
Припинено право власності ОСОБА_1 на автомобіль марки Mersedes-Benz Sprinter 314 CDI, 2016 року випуску.
Визнано за ОСОБА_2 право власності на автомобіль марки Mersedes-Benz Sprinter 314 CDI, 2016 року випуску.
Визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ПП «Дует», ЄДРПОУ: 30560162.
Визнано за ОСОБА_2 право власності на частину ПП «Дует», ЄДРПОУ: 30560162;
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 320 040,00 грн в якості компенсації 50 % вартості проданого автомобіля TOYOTA VENZA, 2010 року випуску.
В іншій частині позову відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 6358,80 грн судового збору.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду в частині стягнення судового збору, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи; порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення в частині стягнення з нього 6358,80 грн судового збору.
Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що суд, стягуючи з нього судовий збір в розмірі 6358,80 грн , не навів обґрунтованого розрахунку зазначеної суми, у зв`язку з чим, на думку заявника апеляційної скарги, порушив ст.ст. 141, 263 ЦПК України, ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Крім того, вказує на те, що суд не врахував факт часткового визнання ним позову, питання про повернення позивачці з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого при подачі позову, відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України не вирішив, а стягнув всю суму судового збору з нього.
Від представника ОСОБА_2 – адвоката Бояркіної С.І. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду – без змін. Зазначає, що приписи ст. 142 ЦПК України передбачають визнання позову відповідачем в повному обсязі, в статті відсутнє посилання на визнання позову частково. Крім того, у статті зазначено про визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, в той час як відповідач частково визнав позовні вимоги позивача у відзиві, датованому 06 червня 2024 року, вже після закінчення розгляду справи по суті та проведення 5-ти судових засідань. Вважає помилковим твердження відповідача, що вимога про стягнення з нього судового збору не підлягає задоволенню у зв`язку з тим, що суд не навів обґрунтованого розрахунку, позаяк жодним нормативно-правовим актом не передбачено обов`язок суду наводити розрахунки судового збору, який підлягає стягненню.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Ухвалюючи рішення в частині розподілу судових витрат, суд першої інстанції виходив з того, що на підставі ст. 141 ЦПК України у зв`язку з частковим задоволенням позову, наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивачки сплаченого судового збору у розмірі 6358,80 грн.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком місцевого суду щодо наявності підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки судового збору. 
Частиною 1 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 
Відповідно до        ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:
1) у разі задоволення позову - на відповідача;
2) у разі відмови в позові - на позивача;
3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Стаття 142 ЦПК України регламентує розподіл судових витрат у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті.
Відповідно до частини першої названої статті у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
Отже, частина перша статті 142 ЦПК України встановлює спеціальні правила, які стосуються певних окремих випадків розподілу судового збору, зокрема, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті.
Такі положення статті 142 ЦПК України кореспондуються зі частиною третьою статті 7 Закону України «Про судовий збір», де, зокрема зазначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги стосовно незастосування судом приписів ч. 1 ст. 142 ЦПК України при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат.
Фактично суть порушеного у апеляційній скарзі питання стосується того, чи підлягали застосуванню положення частини першої статті 142 ЦПК України та частини третьої статті 7 Закону України «Про судовий збір» при здійсненні розподілу судового збору, сплаченого ОСОБА_2 при поданні позову до суду, враховуючи часткове визнання відповідачем позовних вимог.
З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 06 червня 2024 року відкрито провадження у вказаній справі; ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судовий розгляд справи на 06 липня 2024 року на 10-00 год. 
Відповідно до ч. 2 ст. 279 ЦПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.
Відповідач частково визнав позовні вимоги у відзиві на заяву про уточнення позовних вимог, подану через підсистему «Електронний суд» 07 жовтня 2024 року (а.с. 161-162, Т. 1).
Водночас з матеріалів справи вбачається, що 21 серпня 2024 року суд першої інстанції відкрив перше судове засідання в зазначеній справі (а.с. 93, Т. 1). Отже, позивач частково визнав позовні вимоги вже після початку розгляду справи по суті судом, відповідно підстави для застосування приписів ч. 1 ст. 142 ЦПК України при вирішенні питання по розподіл судових витрат були відсутні. 
З наведеного вбачається, що місцевий суд при розподілі судових витрат правильно керувався п. 3) ч. 2 ст. 141 ЦПК України та обґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивачки судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином доводи апеляційної скарги не містять підстав для зміни чи скасування  рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, яке є законним і обґрунтованим, ухваленим з додержанням норм  матеріального і процесуального права, у  зв`язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 367; 374; 375; 381-382; 389 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 23 жовтня 2024 року в оскаржуваній частині залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий -  	О. І. Собина	

Судді:                                                                                        В. І. Криворотенко 

                                                                                                   В. Ю. Рунов