Справа № 127/9363/25 
Провадження № 33/801/902/2025
Категорія: 156 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кашпрук Г. М.
Доповідач: Береговий О. Ю.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 вересня 2025 року	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Берегового О. Ю.,
за участі захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 адвоката Сивенюка Олександра Миколайовича, 
розглянув апеляційну скаргу останнього на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 08 серпня 2025 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

встановив:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №279058 від 23 березня 2025 року, 22 березня 2025 року о 23:55 год. у м. Вінниці по вул. Кибальчича, 27 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «KIA Magentis», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: порушення мови, запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя. Від проходження огляду у встановленому законом порядку водій відмовився на місці зупинки. Проводилася безперервна відеофіксація на портативні відеореєстратори. Своїми діями ОСОБА_1 допустив порушення вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена за ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 08 серпня 2025 року ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, накладено на нього адміністративне стягнення у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 грн, на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 605,60 грн судового збору.
Не погоджуючись із такою постановою суду першої інстанції, захисник ОСОБА_1 – адвокат Сивенюк О. М. оскаржує її в апеляційному порядку. Вважаючи оскаржувану постанову незаконною та необґрунтованою, винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати, а провадження у справі – закрити у зв`язку із відсутністю у діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення. 
Обґрунтовуючи доводи скарги, адвокат вказує на відсутність у матеріалах справи належних та допустимих доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом, натомість згідно відеозапису він виходить із припаркованого транспортного засобу із вимкненим двигуном. 
Також матеріали справи не містять і доказів, що підтверджують передбачені законом підстави зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 та відносно якого поліцією не приймалося будь-яке рішення щодо порушення вимог законодавства, у тому числі, що він був зупинений відповідно до ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію».
Разом з тим, у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено належної назви та серійного номеру технічного засобу, за допомогою якого здійснювалася відеофіксація оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення. Зазначення у протоколі «п.в. 470720 та п.в. 470730» не відповідає дійсній назві та серійному номеру технічного засобу, що вказуються виробником таких засобів. Тобто, адвокат звертає увагу, що судом не враховано та не надано належної оцінки щодо неналежності та недопустимості відеозаписів як доказів вчинення адміністративного правопорушення. Окрім того, з відеозаписів, наданих поліцейськими вбачається їх неодноразове переривання, тобто вони не є безперервними, та, відповідно, з цієї підстави не можуть бути належними та допустимими доказами.
Також скаржник вказує, що із матеріалів справи не вбачається жодного доказу на підтвердження наявності у ОСОБА_1 хоча б однієї ознаки алкогольного сп`яніння; за відсутності таких ознак поліцейськими було безпідставно запропоновано провести огляд на стан сп`яніння.
Вказуючи на порушення порядку проведення огляду на стан сп`яніння, адвокат зазначає, що оформлення працівниками поліції направлення на медичний огляд до відповідного закладу охорони здоров`я є обов`язковим виключно у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, що має бути встановлено в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння. Проте у матеріалах справи акт огляду відсутній, що свідчить про те, що поліцейський у встановленому законом порядку не пропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та відповідно безпідставно направив його у заклад охорони здоров`я для проходження огляду. 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, співставивши їх з наявними в матеріалах справи доказами, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Статтею 245 КУпАП визначені завдання провадження у справах про адміністративні правопорушення. Це своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган ( посадова особа ) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо підчас розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом. Згідно з п. 2 ч. 8 цієї статті за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право, зокрема, залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.
Відповідно до положень ст. 251 КУпАП вина особи у вчиненні адміністративного правопорушення доводиться доказами. Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків.
Як слідує із матеріалів справи, зокрема, протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №279058 від 23 березня 2025 року, 22 березня 2025 року о 23:55 год. у м. Вінниці по вул. Кибальчича, 27 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «KIA Magentis», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: порушення мови, запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя. Від проходження огляду у встановленому законом порядку водій відмовився на місці зупинки. Проводилася безперервна відеофіксація на портативні відеореєстратори. Своїми діями ОСОБА_1 допустив порушення вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху, внаслідок чого складений даний протокол.
Згідно рапорту поліцейського, яким складений протокол про адміністративне правопорушення, під час несення служби в складі наряду «Юнкер-109» 22 березня 2025 року о 23:55 год. за порушення правил дорожнього руху було зупинено транспортний засіб «KIA Magentis», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 . Під час перевірки документів у водія були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: порушення мови, запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя. Від неодноразових прохань пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки або у КНП ЦТЗ «Соціотерапія» ВОР» у лікаря-нарколога водій відмовився. Стосовно водія було складено протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП (ЕПР1 279058) та винесено постанову за ч. 5 ст. 121 КУпАП (ЕНА 4332352). 
До протоколу додане направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння від 22 березня 2025 року до КНП ЦТЗ «Соціотерапія» ВОР», згідно з яким у ОСОБА_1 виявлені ознаки сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, почервоніння обличчя.
Крім того, до матеріалів справи долучений відеозапис з портативних відеореєстраторів поліцейських, яким зафіксовано хронологію подій у ніч з 22 на 23 березня 2025 року за участю ОСОБА_2 . 
Пунктом 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 передбачено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Статтею 266 КУпАП, Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, зареєстрованою у Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858, встановлений чіткий алгоритм дій щодо проведення огляду водія на стан алкогольного (іншого) сп`яніння і оформлення його результатів. 
Відповідно до п. 2, 4 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 09 листопада 2015 року (далі – Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.
Як слідує із матеріалів справи, у ОСОБА_1 поліцейськими були виявлені такі ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: порушення мови, запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя. 
Відповідно до п. 6, 7 Розділу І цієї Інструкції, огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку). У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 КУпАП.
Відповідно до п. 8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року №1103 (далі – Порядок) у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду. 
Частиною 1 ст. 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Ураховуючи склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 130 КУпАП, об’єктивна сторона цього правопорушення полягає у керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп’яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також у передачі керування транспортними засобами особі, яка перебуває у стані такого сп’яніння, а так само і ухилення осіб від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп’яніння.
Вирішуючи питання про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення, суд першої інстанції дійшов висновку, що його вина цілком доведена матеріалами справи. Факт відмови ОСОБА_1 від проходження у встановленому порядку огляду на стан сп`яніння зафіксований відповідними, належними достовірними та достатніми доказами, які узгоджуються між собою, із іншими доказами у справі та є підтвердженням наявності у діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке виразилося у його відмові як особи, яка керувала транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння.
За викладених фактичних та об`єктивних обставин справи з висновками суду першої інстанції, викладеними в оскаржуваній постанові від 08 серпня 2025 року, слід погодитися, оскільки вони є правильними, належно умотивованими в установленому порядку.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, адвокат вказує на недоведеності факту керування транспортним засобом ОСОБА_1 , відсутності фіксування відеозаписом факту керування транспортним засобом, а також одночасно відсутності передбачених законом підстав зупинки транспортного засобу керованого ним транспортного засобу.
Такі твердження апеляційний суд оцінює критично, зважаючи на їх одночасну суперечливість один одному, а також на те, що вони спростовуються долученим у справі відеозаписом з портативних відеореєстраторів поліцейських. Так з відеозапису убачається, що автомобіль був зупинений працівниками за порушення правил дорожнього руху, а саме за непристебнитий ремінь безпеки, що було одразу оголошено ОСОБА_1 . Під час зупинки транспортного засобу останній перебував за кермом автомобіля із увімкненим двигуном, всупереч тверджень апеляційної скарги такий не був припаркований, а зупинився та розташовувався посеред проїжджої частини дороги. Крім того, факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 взагалі не заперечував. 
Тобто долученим до матеріалів справи відеозаписом доводиться керування ОСОБА_1 транспортним засобом.
Щодо доводів про відсутність законних підстав для зупинки транспортного засобу, то ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено перелік підстав для зупинки транспортних засобів.
Аналіз цієї статті дає підстави стверджувати, що вимоги норм, зазначених у ній здебільшого спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху, а також на забезпечення норм, визначених Законом.
Так, за ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, зокрема, якщо водій порушив Правила дорожнього руху, а також якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху.
Крім того, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 в Україні введено правового режиму воєнного стану, який продовжує діяти на даний час.
Згідно п. 8 Порядку перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян підчас забезпечення заходів правового режиму воєнного стану, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2021 року №1456 (далі – Порядок №1456), уповноважена особа має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, у таких випадках: якщо особа має зовнішні ознаки, схожі на ознаки особи, яка перебуває в розшуку, або безвісно зниклої особи; якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення; якщо особа перебуває на території чи об`єкті із спеціальним режимом; якщо в особи є зброя, боєприпаси, наркотичні засоби та інші речі, обіг яких обмежений або заборонений або для зберігання, використання чи перевезення яких потрібен дозвіл, якщо встановити такі права іншим чином не можливо; якщо особа перебуває в місці вчинення кримінального, адміністративного правопорушення або дорожньо-транспортної пригоди, іншої надзвичайної події; якщо зовнішні ознаки особи чи транспортного засобу або дії особи дають достатні підстави вважати, що особа причетна до вчинення правопорушення, транспортний засіб може бути знаряддям чи об`єктом вчинення правопорушення; порушення особою відповідних заборон, введених на території, де запроваджено правовий режим воєнного стану.
Згідно з п. 10 Порядку уповноважена особа має право зупиняти транспортні засоби в разі: порушення водієм Правил дорожнього руху; якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу; якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення; якщо транспортний засіб перебуває в розшуку; необхідності здійснення опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути; необхідності залучення водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод; необхідності обмеження чи заборони руху транспортних засобів; якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв; проїзду транспортних засобів через блокпости та контрольні пункти в`їзду-виїзду.
Таким чином, оскільки як дійсно слідує із матеріалів справи ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції за порушення правил дорожнього руху, про що одразу ж був повідомлений, тому неможливо стверджувати про безпідставність зупинки транспортного засобу. Належить звернути увагу, що за порушення правил дорожнього руху щодо ОСОБА_1 працівниками поліції винесена відповідна постанова про накладення адміністративного стягнення, що також убачається із відеозапису. 
Одночасно адвокат Сивенюк О. М. вважає неналежним як доказ долучений до справи відеозапис, оскільки він не є безперервним, а інформація про характеристики пристроїв, за допомогою яких проводилася відеофіксація відсутня у протоколі про адміністративне правопорушення. 
З такими аргументами скарги апеляційний суд не погоджується з огляду на наступне.
Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що відеофіксація моменту зупинки при складанні протоколу за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не є обов`язковим доказом його вчинення, а доведеність цих обставин встановлюється на підставі аналізу всіх доказів у їх сукупності.
Слід зазначити, що відеозйомка повинна вестися безперервно до її завершення, оскільки недотримання правила безперервності ведення відеозапису позбавляє цей доказ ознаки повноти відображення подій, але не спростовує факти, зафіксовані відеозаписом.
Так до матеріалів справи долучений один оптичний диск із двома відеофайлами, здійсненими обома поліцейськими, що перебували на місці події у складі екіпажу. Зафіксовані відеозаписами обставини, які були здійснені поліцейськими за допомогою поративного відеореєстратора, безумовно стосуються вчиненого правопорушення, що надає можливість повно та об`єктивно дослідити їх, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку поліцейських та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Відеозаписом повністю підтверджується та залишається неспростованим стороною захисту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, даним відеозаписом повністю зафіксована хронологія подій від моменту зупинки водія, відмови від огляду на стан алкогольного сп`яніння до оформлення протоколу про адміністративне правопорушення.
Інформація, що міститься на відеозаписі, є достатньою для того, щоб зробити висновок про те, що в діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Також слід зауважити, що фіксація правопорушення була здійснена працівниками поліції технічними засобами відеофіксації відповідно до вимог ч.2 ст.266 КУпАП, а сам відеозапис, який приєднаний до протоколу про адміністративне правопорушення у справі, сумнівів щодо його достовірності та допустимості не викликає, оскільки не містить ознак фальсифікації та фабрикації, тому відеозапис є належним та допустимим доказом у справі.
Крім того, посилання адвоката на те, що у протоколі не зазначені серійні номери технічних засобів, за допомогою яких здійснено долучений до матеріалів справи відеозапис, не можуть бути взяті до уваги, оскільки такі у протоколі про адміністративне правопорушення зазначені. Разом із тим, належить звернути увагу, що відповідно до вимог ст.256 КУпАП вказана інформація не є обов`язковою для зазначення у протоколі про адміністративне правопорушення та чинним законодавством не визначено формат такого запису.
Відтак, апеляційний суд приходить до переконання, що докази вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, були отримані з дотриманням вимог законодавства.
У апеляційній скарзі адвокат вказує про відсутність у поліцейських підстав для направлення ОСОБА_1 на огляд у зв`язку із тим, що згідно відеозапису вказаних поліцейським ознак алкогольного сп`яніння у водія не було
Однак такі доводи скарги не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються самим відеозаписом з портативного відеореєстратора поліцейського. Так відеозаписом чітко зафіксовано, що передумовою неодноразових пропозицій поліцейського пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння були виявлені у нього ознаки сп`яніння, що безпосередньо зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення. Відеозапис, не дає змоги в повній мірі пересвідчитися в наявності чи відсутності у ОСОБА_1 повного переліку ознак сп`яніння. Проте такі ознаки були встановлені співробітниками поліції під час безпосереднього спілкування з водієм, об`єктивних підстав ставити їх під сумнів не вбачається. Таким чином неможливо стверджувати про відсутність підстав для проведення огляду ОСОБА_1 . Крім того, він сам, згідно відеозапису, на запитання поліцейського щодо вживання алкогольних напоїв надав ствердну відповідь. 
Посилання в апеляційній скарзі на відсутність в матеріалах справи акту огляду на стан сп`яніння, суд апеляційної інстанції до уваги не приймає, оскільки ОСОБА_1 відмовився від проходження відповідно до встановленого законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, а тому огляд не здійснювався, відповідно доводи про відсутність акту огляду не мають будь-якого впливу на наявність у діях особи складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, наведених у постанові суду від 08 серпня 2025 року, оскільки вина правопорушника у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, цілком доведена матеріалами справи та зібраними у ній доказами.
Україна як Висока Договірна Сторона Конвенції Ради Європи про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантує кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, право на справедливий суд, закріплене в статті 6 цієї Конвенції, згідно з пунктом першим якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» національні суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду як джерело права.
Вимога пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо обґрунтування судових рішень не може розумітися як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення ( Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58, Європейський суд з прав людини, від 10 лютого 2010 року; Проніна проти України, № 63566/00, § 23, Європейський суд з прав людини, від 18 липня 2006 року ). Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання у першу чергу національно-го законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови у прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.
Наведені в апеляційній скарзі аргументи загалом не свідчать про порушення судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи стосовно ОСОБА_1 норм матеріального чи процесуального права, не спростовують правильний висновок суду першої інстанції. З урахуванням наведеного, посилання в апеляційній скарзі на необхідність закриття провадження у справі апеляційний суд визнає необґрунтованими та не знаходить законних підстав для їх задоволення.
На підставі вищевикладеного апеляційний суд дійшов переконання про відсутність законних підстав для скасування правильної, належно умотивованої постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 08 серпня 2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 – адвоката Сивенюка Олександра Миколайовича залишити без задоволення.
Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 08 серпня 2025 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького
апеляційного суду О. Ю. Береговий