П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

04 листопада 2025 р.	м. Одеса	Справа № 420/13057/24	

Категорія 106000000	Головуючий у суді І інстанції: Свида Л.І. час і місце ухвалення: письмове провадження,  м. Одеса	
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача – Семенюка Г.В.,
суддів – Лук`янчук О.В., Шляхтицького О.І., 
розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Територіального управління державної судової адміністрації України в Херсонській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 липня 2025 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління державної судової адміністрації України в Херсонській області про визнання протиправним та скасування наказу, дій, -
встановиВ:

          Позивач, звернувся до суду з позовом до Територіального управління державної судової адміністрації України в Херсонській області про визнання протиправним та скасування наказу, дій, мотивуючи його тим, що вона обіймає посаду секретаря судового засідання Білозерського районного суду Херсонської області та в 2023 році перебувала у відпустці для догляду за дитиною 2023 року народження до досягнення нею трирічного віку. За ініціативою позивача та за наказом в.о. керівника апарату Білозерського районного суду Херсонської області від 01.01.2024 року № 01-68/01 відпустку ОСОБА_1 для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку перервано. Зазначеним наказом також оголошено простій не з вини працівника з 01.01.2024 року до закінчення дії правового режиму воєнного стану з оплатою у розмірі посадового окладу та обов`язкових нарахувань у межах фонду заробітної плати, але не менше мінімальної заробітної плати встановленої Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік». Відповідно до табелю обліку робочого часу за березень 2024 року облік робочого часу ОСОБА_1 , як і більшості інших працівників апарату Білозерського районного суду Херсонської області, здійснювався як таких, що перебувають у простої. При цьому, позивачу не була виплачена заробітна плата за березень 2024 року, у зв`язку із чим позивач звернулася до суду із цим позовом.
          Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 03 липня 2025 року позов задоволено.         Визнано протиправним наказ начальника Територіального управління державної судової адміністрації України в Херсонській області за №04-05/13 від 31.01.2024 року. Визнано протиправними дії Територіального управління державної судової адміністрації України в Херсонській області щодо не виплати ОСОБА_1 заробітної плати за березень 2024 року. Стягнуто з Територіального управління державної судової адміністрації України в Херсонській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 2000 грн.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції змінити резолютивну частину рішення Одеського окружного адмініс тративного суду від 03.07.2025 року у справі № 420/13057/24, виклавши її частково рішенням суду наступного змісту: «стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Херсонській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну, правничу допомогу адвоката пов`язану з розглядом справи в сумі 12500 грн (дванадцять тисяч п`ятисот гривень).» В іншій частині рішення суду залишити без змін.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що приймаючи рішення про розподіл судових витрат, суд першої інстанції не врахував, що наявне в матеріалах справи клопотання ТУ ДСА з такою назвою за своїм змістом та прохальною частиною фактично не є клопотання про зменшення розміру витрат позивача на правничу допомогу адвоката, оскільки за цим клопотанням відповідач просив не зменшити такі витрати, а відмовити позивачу у стягненні на користь останнього витрат на правничу допомогу адвоката з підстав зазначених у цьому клопотанні. При цьому, зміст цього клопотання містить лише загальні фрази, які зводяться до того, що «стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються та не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу» та не містить будь- яких обгрунтувань щодо не співмірності таких витрат із зазначенням конкретних розрахунків та сум, які на думку відповідача завищені й не підлягають стягненню на користь позивача, не кажучи вже про доведеність своєї позиції з цього питання.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Територіальне управління державної судової адміністрації України в Херсонській області подало апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою у задоволенні вимог позивача відмовити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що задовольняючи позов, суд першої інстанції не врахував, що у Територіального управління відсутні умисні, безпідставні та протиправні дії, оскільки виплата зарплати не здійснювалась через наявність протиріч в наказах суду та сумніви в тому, що керівник апарату суду шляхом винесення наказу з протиріччями можливо проводив незаконну виплату коштів працівникам суду. Зокрема, наголошує на тому, що в.о. керівника апарату суду не тільки не прийняла ніяких заходів для призупинення дії трудових відносин, оскільки суд не працював, підсудність справ була визначена Вищою радою правосуддя з червня 2023 року за Херсонським міським судом Херсонської області, і всупереч Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану ", який набрав чинності 24.03.2022 р., видала наказ № 01-68/02 від 01.01.2024 р. про оголошення простою ОСОБА_1 і виплаті заробітної плати. В зазначеному наказі взагалі немає посилань на ст.34 КЗпП України. В той же час, є примітка на відсутність організаційних і технічних умов для діяльності Білозерського районного суду області. Тобто, зазначені умови законодавець відніс як підстави визнання простою. Не розкрито в наказі, які ж саме організаційні та технічні умови не дали можливості ОСОБА_2 виконувати свої обов`язки - секретаря суду, що змусило оголосити їй простій, не вбачається, яким чином і на підставі яких документів ОСОБА_1 оформлено простій не з вини працівника. Також зазначає, що в чинному українському трудовому законодавстві відсутні норми, які визначають механізм оплати держслужбовцю часу простою у разі переривання відпустки. З огляду на вказане, територіальне управління не мало на меті безпідставно не виплачувати заробітну плату працівникам суду. 
ОСОБА_1 було надано відзив на апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Херсонській області, в якому зазначено, що доводи, викладені в апеляційній скарзі є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Крім того, позивач зазначає, що будь-які сумніви посадових осіб ТУ ДСА та звернення за роз`ясненнями не давали підстав для порушення вимог закону і залишення без засобів для існування матері малолітньої дитини на протязі тривалого часу.
Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Херсонській області було надано відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в якому зазначено, що доводи, викладені в апеляційній скарзі є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Крім того, відповідач звертає увагу на неспівмірність заявленої до стягнення суми витрат у розмірі 12500 грн. на правничу допомогу із розглядуваним спором, оскільки предмет спору у справі не є надто складним, містить лише один епізод спірних відносин, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними, підготовка цієї позовної заяви не вимагала значного обсягу юридичної і технічної роботи.
На підставі ст. 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги належить залишити без задоволення з наступних підстав:
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 20.08.2021 року обіймає посаду секретаря судового засідання Білозерського районного суду Херсонської області та з 22.09.2023 року перебувала у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.
За ініціативою позивача, наказом в.о. керівника апарату Білозерського районного суду Херсонської області від 01.01.2024 року № 01-68/01 «Про переривання відпустки для догляду за дитиною ОСОБА_1 » перервано відпустку позивача для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та наказано приступити до виконання посадових обов`язків з 01.01.2024 року. 
Зазначеним наказом оголошено простій ОСОБА_1 не з вини працівника, з 01.01.2024 року до закінчення дії правового режиму воєнного стану з оплатою у розмірі посадового окладу та обов`язкових нарахувань у межах фонду заробітної плати, але не менше мінімальної заробітної плати встановленої Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік». Під час простою працівник звільняється від обов`язку бути присутнім на віддаленому робочому місці і на робочому місці в приміщенні Білозерського районного суду Херсонської області.
Відповідно до табелів обліку робочого часу за січень та лютий 2024 року облік робочого часу ОСОБА_1 , як і більшості інших працівників апарату Білозерського районного суду Херсонської області, здійснювався як таких, що перебувають у простої.
З матеріалів справи вбачається, що 29 січня 2024 року за вих. № 04-214/24 наказ в.о. керівника апарату Білозерського районного суду Херсонської області від 01.01.2024 року №01-68/01 повернуто до Білозерського районного суду Херсонської області як такий, що не відповідає вимогам законодавства, оскільки в преамбулі наказу зазначається про відсутність організаційних і технічних умов для діяльності Білозерського районного суду Херсонської області, а в наказовій частині зазначено, що працівника вважати таким, що приступив до виконання своїх посадових обов`язків, що є протиріччям.
Відповідно до наказу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Херсонській області від 31.01.2024 року №04-05/13 «Про тимчасове призупинення нарахування та виплати зарплати ОСОБА_1 » тимчасово призупинено нарахування та виплату заробітну плату ОСОБА_1 , оскільки встановлено, що вихід позивача на роботу відсутній, як і виконання посадових обов`язків по суті. Пунктом 3 вищезазначеного наказу визначено, що у разі усунення протиріч в наказах і надання обґрунтованого роз`яснення відповідними органами-відділу планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності ТУ ДСАУ в Херсонській області провести розрахунок та виплату заробітної плати ОСОБА_1 .
Наказом Територіального управління Державної судової адміністрації України в Херсонській області від 29.04.2024 року № 04-05/52 «Про скасування наказу № 04-05/13 від 31.01.2024 року» скасовано зазначений наказ, а також наказано відділу планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності ТУ ДСАУ в Херсонській області провести розрахунок та виплату в травні 2024 року заробітної плати ОСОБА_1 за січень 2024 року і наступні місяці відповідно до табелю обліку робочого часу Білозерського районного суду Херсонської області.
Згідно платіжної відомості від 08.05.2024 року № 26 позивачу виплачено заробітну плату за період з січня по квітень 2024 року у розмірі 26893,44 грн. 
Відповідно до платіжної відомості та платіжної інструкції №336 від 18.06.2024 року 20.06.2024 року відповідач здійснив виплату позивачу компенсації у зв`язку з порушенням строків їх виплати за січень - квітень 2024 року у сумі 190,25 грн.
Враховуючи скасування оскаржуваного наказу та виплату заробітної плати позивачу за березень 2024 року, ТУ ДСАУ в Херсонській області звернулося до суду із заявою про закриття провадження у справі відповідно до п.8 ч.1 ст.238 КАС України, яку ухвалою суду від 04.09.2024 року закрито та постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05.11.2024 року скасовано та справу в частині вимог позивача про визнання протиправними наказу за №04-05/13 від 31.01.2024 року та дій Територіального управління Державної судової адміністрації України в Херсонській області щодо невиплати своєчасно ОСОБА_1 заробітної плати за березень 2024 року направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Таким чином, судом в межах частини позовних вимог досліджується питання правомірності наказу начальника Територіального управління державної судової адміністрації України в Херсонській області за №04-05/13 від 31.01.2024 року та дій відповідача щодо невиплати ОСОБА_1 заробітної плати за березень 2024 року.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що скасування відповідачем наказу в.о. керівника апарату Білозерського районного суду Херсонської області від 01.01.2024 року №01-68/01 «Про переривання відпустки для догляду за дитиною ОСОБА_1 » та здійснення нарахування та виплати позивачу заробітної плати за період з січня по квітень 2024 року у розмірі 26893,44 грн., а також компенсації у зв`язку з порушенням строків їх виплати у розмірі 190,25 грн. не змінює того факту, що наказ начальника Територіального управління державної судової адміністрації України в Херсонській області за №04-05/13 від 31.01.2024 року є протиправним, а позовна вимога про визнання протиправним оскаржуваного наказу не може бути задоволена.     Так, з метою повного захисту порушених прав позивача суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_1 шляхом визнання протиправним наказу начальника Територіального управління державної судової адміністрації України в Херсонській області за №04-05/13 від 31.01.2024 року та визнання протиправними дій Територіального управління державної судової адміністрації України в Херсонській області щодо не виплати ОСОБА_1 заробітної плати за березень 2024 року.
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду погоджується з означеними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне. 
Статтею 43 Основного Закону України визначено, зокрема, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
Спірні правовідносини в даній справі регламентуються приписами Закону України "Про судоустрій та статус суддів" від 02.06.2016 р. № 1402-VIII         (далі - Закон № 1402-VIII), в преамбулі якого визначено, що цей         Закон         визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів забезпечує право кожного на справедливий суд.
Статтями    151,    154 Закону №1402-VIII    передбачено, що Державна судова адміністрація України державним органом у системі правосуддя, який здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади у межах повноважень, установлених законом. Державна судова адміністрація України має територіальні управління. Територіальними органами Державної судової адміністрації України є територіальні управління Державної судової адміністрації України.
Згідно ч.ч.1, 6    ст.155 Закону №1402-VIII    організаційне забезпечення роботи суду здійснює його апарат який очолює керівник апарату. Правовий статус працівників апарату суду визначається    Законом України «Про державну службу»    з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.
Відповідно до ч.1    ст.50 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015р. №889-VIII    (далі - Закон №889-VIII) держава забезпечує достатній рівень оплати праці державних службовців для професійного виконання посадових обов`язків, заохочує їх до результативної, ефективної, доброчесної та ініціативної роботи.
На момент виникнення спірних правовідносин Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Херсонській області здійснювалось організаційне та фінансове забезпечення діяльності Білозерського районного суду Херсонської області, в якому позивач з 20.08.2021 р. обіймає посаду секретаря судового засідання.
Частиною 4    статті 5 Закону №889-VIII    передбачено, що дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.
Згідно    ст.115 Кодексу законів про працю України    (далі -    КЗпП України) заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищу шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Відповідно до    ст.179 КЗпП України    за бажанням матері або батька дитини одному з них надається відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з виплатою за ці періоди допомоги відповідно до законодавства.
Статтею 18 Закону України «Про відпустки»    передбачено, що після закінчення відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами за бажанням матері або батька дитини одному з них надається відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.
Відповідно до ч.3    ст.20 Закону України «Про відпустки»    відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається за заявою матері, батька або осіб, зазначених у ч.3    ст.18 цього Закону, повністю або частково в межах установленого періоду та оформлюється наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу.
З аналізу даних законодавчих приписів слідує, що відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку є значущим елементом системи соціальних гарантій та трудових прав, який забезпечує баланс між професійною діяльністю та виконанням батьківських обов`язків.
Дана відпустка надається на засадах диспозитивності, що означає її добровільний характер, та визначає ключову роль автономії волі одного з батьків у прийнятті рішення про її оформлення, вибору між повним терміном або будь-яким іншим, коротшим періодом, залежно від індивідуальних потреб та обставин, а також можливість перервати відпустку в будь-який момент на власний розсуд.
При цьому, право особи на визначення тривалості перебування у відпустці для догляду за дитиною та її дострокове переривання не може бути обмежене такими обставинами, як відсутність організаційних або технічних умов, необхідних для виконання трудових функцій на підприємстві.
З матеріалів адміністративної справи вбачається, що позивач з 22.09.2023 року перебувала у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та за власною ініціативою перервала останню, що відображено в наказі в.о. керівника апарату Білозерського районного суду Херсонської області від 01.01.2024 року №1-68/01 «Про переривання відпустки для догляду за дитиною ОСОБА_1 ».
Відповідно до    ст.34 КЗпП України    простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами.
Статтею 113 КЗпП України    передбачено, що час простою не з вини працівника, в тому числі на період оголошення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). За час простою, коли виникла виробнича ситуація небезпечна для життя чи здоров`я працівника або для людей, які його оточують, і навколишнього природного середовища не з його вини, за ним зберігається середній заробіток. Час простою з вини працівника не оплачується.
Згідно    постанови Кабінету Міністрів України від 07.03.2022р. №221 «Деякі питання оплати праці працівників державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, що фінансуються або дотуються з бюджету, в умовах воєнного стану»    керівник органу, підприємства, установи або організації, до припинення чи скасування воєнного стану в Україні в межах фонду заробітної плати, передбаченого у кошторисі, може самостійно визначати розмір оплати часу простою працівників, але не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові тарифного розряду (посадового окладу)
Таким чином, оплата праці за час простою, що виник не з вини працівника, є ключовою державною гарантією у сфері оплати праці, що відображає принцип соціальної відповідальності та захисту економічних інтересів найманих працівників, а також забезпечує збереження доходу працівника навіть за умови вимушеної бездіяльності, перекладаючи тягар економічних ризиків простою на роботодавця або державу, і слугує важливим механізмом забезпечення соціальної справедливості та стабільності трудових відносин.
Як вже зазначалося,    наказом в.о. керівника апарату Білозерського районного суду Херсонської області від 01.01.2024 року № 01-68/01 «Про переривання відпустки для догляду за дитиною ОСОБА_1 » оголошено простій з 01.01.2024 року не з її вини, у зв`язку із чим позивач мала право на оплату невідпрацьованого часу простою, при реалізації свого права на переривання відпустки для догляду за дитиною.
Колегія суддів, відхиляє доводи відповідача щодо наявності у наказі Білозерського районного суду Херсонської області від 01.01.2024 р. № 01-68/02 протиріч як підстави для його невиконання відповідачем, оскільки вказаний наказ є чинним та у судовому порядку ТУ ДСА не оскаржувався.
Також, безпідставними є доводи апелянта щодо відсутності механізму оплати держслужбовцю часу простою у разі переривання відпустки, оскільки право на таку державну гарантію не може залежати від механізму його реалізації.
В обґрунтування правомірності своїх дій щодо невиплати позивачу  заробітної плати ТУ ДСА України в Херсонській області посилається на те, що з метою недопущення нецільового використання державних коштів, Управління зверталося до ДСА України та Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці за відповідними роз`ясненнями.
Дійсно, як вбачається з матеріалів справи, листом від 31.01.2024р. №04-219/24 відповідач звернувся до ДСА України, в якому просив надати правову оцінку ситуації, що склалась, та надати роз`яснення стосовно дій ТУ ДСА України в Херсонській області відносно виплати заробітної плати ОСОБА_1 .
Також, 31.01.2024р. Територіальне управління листом за №04-230/24 звернулося до Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці з проханням надати роз`яснення на ряд питань, одне з яких: чи необхідно приймати наказ в.о. керівника апарату Білозерського районного суду Херсонської області №01-68/02 від 01.01.2024р. до виконання та проводити оплату простою ОСОБА_1 , як про це зазначено в цьому наказі.
Відповідь на вказані звернення ТУ ДСА України в Херсонській області отримало 21.02.2024р. від ДСА України та 22.02.2024р. від Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці.
З вказаного слідує, що підстави для невиплати ОСОБА_1 заробітної плати відпали ще в лютому 2024 року.
Колегія суддів зазначає, що скасування відповідачем наказу в.о. керівника апарату Білозерського районного суду Херсонської області від 01.01.2024 року №01-68/01 «Про переривання відпустки для догляду за дитиною ОСОБА_1 » та здійснення нарахування та виплати позивачу заробітної плати за період з січня по квітень 2024 року у розмірі 26893,44 грн., а також компенсації у зв`язку з порушенням строків їх виплати у розмірі 190,25 грн. не змінює того факту, що наказ начальника Територіального управління державної судової адміністрації України в Херсонській області за №04-05/13 від 31.01.2024 року є протиправним.     
Так, з метою повного захисту порушених прав позивача суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_1 шляхом визнання протиправним наказу начальника Територіального управління державної судової адміністрації України в Херсонській області за №04-05/13 від 31.01.2024 року та визнання протиправними дій Територіального управління державної судової адміністрації України в Херсонській області щодо не виплати ОСОБА_1 заробітної плати за березень 2024 року.
Частинами 1 та 2    ст.16 КАС України    встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до частин 1, 2    статті 134 КАС України    витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.
Згідно ст. 28 Правил адвокатської етики, затверджених 09.06.2017 року з`їздом адвокатів України, формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту є гонорар.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання), розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.
Згідно частини 7    статті 139 КАС України    розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
За змістом пункту 1 частини 3    статті 134 КАС України    розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
На підставі частин 4-7 цієї    статті КАС України    для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
За правилами частини 5    статті 134 КАС України    визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
З аналізу наведених правових норм вбачається, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13 грудня 2018 року у справі № 816/2096/17 та у постанові від 16 травня 2019 року у справі № 823/2638/18.
Досліджуючи розмір витрат на професійну правничу допомогу на предмет їх обґрунтованості та пропорційності, суд звертає увагу на позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 30.09.2020 у справі №360/3764/18, за якою при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, до предмета доказування у питанні компенсації, понесених у зв`язку з розглядом справи витрат на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Таким чином, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
На підтвердження здійснення витрат, які позивач поніс у зв`язку із розглядом справи представником позивача надані до суду: договір про надання правової допомоги №3/24/3 від 05 листопада 2024 року, акт №2 наданих послуг за договором №3/24/3 від 05.03.2024 року, додаткову угоду №1 від 05.03.2024 року до договору №3/24/3 від 05.03.2024 року, акт №6 від 03.10.2024 року наданих за договором №3/24/3 від 05.03.2024 року, акт №7 від 08.01.2025 року наданих за договором №3/24/3 від 05.03.2024 року.
Згідно п.4.2. договору про надання правової допомоги №3/24/3 від 05 листопада 2024 року, гонорар винагороди Адвоката за надання правничої допомоги, а також умови та порядок розрахунків визначається сторонами в додаткових угодах до цього договору.
Згідно акту №2 від 27.05.2024 року наданих послуг за договором №3/24/3 від 05.03.2024 року адвокатом надані такі послуги: складання адвокатського запиту від 31.03.2024 року, ознайомлення з відповіддю – 30 хв. – 500 грн., складання адвокатського запиту від 01.04.2024 року, ознайомлення з відповіддю – 30 хв. – 500 грн., складання адвокатського запиту від 09.04.2024 року, ознайомлення з відповіддю – 30 хв. – 500 грн., дослідження нормативних актів, що регулюють спірні правовідносини. Складання та подання до суду позовної заяви – 3 год. – 3000 грн., складання та подання до суду заперечень на заяву про закриття провадження – 1 год. – 1000 грн., складання та подання до суду клопотання про приєднання доказів – 30 хв.. – 500 грн., складання та подання до суду клопотання про доручення документів     та стягнення судових витрат – 30 хв.. – 500 грн. 
Відповідно до акту №6 від 03.10.2024 року наданих за договором №3/24/3 від 05.03.2024 року адвокатом надані такі послуги: складання і подання до суду апеляційної скарги – 3 год. – 3000 грн., складання і подання до суду клопотання про доручення документів і стягнення судових витрат – 30 хв. – 500 грн.
Відповідно до акту №7 від 08.01.2025 року наданих за договором №3/24/3 від 05.03.2024 року адвокатом надані такі послуги: складання і подання до суду заяви про уточнення позовних вимог – 30 хв. – 500 грн., складання та подання до суду відповіді на відзив – 1 год. 30 хв. – 1500 грн., складання і подання до суду клопотання про доручення документів та стягнення судових витрат – 30 хв. -     500 грн.
Від Територіального управління державної судової адміністрації України в Херсонській області надійшло клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, в якому відповідач просить суд відмовити у задоволенні заяви щодо відшкодування судових витрат на правничу допомогу. В обґрунтування клопотання відповідач зазначає про те, що витрати позивача на правничу допомогу є завищеними, неспівмірними із складністю даної справи, яка є справою незначної складності, та не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, що суперечить принципу розподілу таких витрат. Крім того, визначена адвокатом сума понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у сумі 12500 гривень, за результатами розгляду даної справи є завищеною у контексті дослідження обсягу фактично наданих ним послуг із урахуванням складності справи та, відповідно, співмірності обсягу цих послуг і витраченого адвокатом часу із розміром заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу. Відповідач вважає, що компенсація витрат на правничу допомогу за рахунок суб`єкта владних повноважень не повинна розглядатись особою як сатисфакція за порушені права та нести надмірне фінансове навантаження на бюджет, а стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються та не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (постанова Верховного Суду від 30.01.2023р. №910/7032/17).
Оцінивши наявні в матеріалах справи докази складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, перевіривши їх розумну необхідність для цієї справи та відповідність наданих послуг видам правової допомоги, визначеним ст.ст.19, 20 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", а також враховуючи предмет спору, значення справи для сторін та конкретні обставини справи, суд першої інстанції вірно зазначив, що визначений представником позивача розмір понесених судових витрат на правничу допомогу не співмірний із складністю справи, яка розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судових засідань та виклику учасників справи, об`єму наданих юридичних послуг.
Крім того, дана адміністративна справа є справою незначної складності, підготовка позовної заяви не вимагає глибокого аналізу судової практики і нормативно-правових актів.
Виходячи з наведеного, з урахування критеріїв пропорційності суд першої інстанції вірно зазначив про наявність підстав для часткового задоволення заяви представника позивача та стягнення з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача судових витрат на правничу допомогу у розмірі 2000 грн.
Стосовно клопотання ОСОБА_1 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу на стадії апеляційного розгляду справи, колегія суддів зазначає таке.
          До клопотання про стягнення судових витрат надано Акт наданих послуг за Договором № 3/24/4 від 05.03.2024 року № 10 від 09.09.2025 року.
Територіальним управління Державної судової адміністрації України в Херсонській області було надано клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, у якому вказано на неспівмірності заявленої до стягнення суми витрат на правничу допомогу із розглядуваним спором, оскільки предмет спору у справі є не складним, містить лише один епізод спірних відносин, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними, підготовка апеляційної скарги, обсяг якої 1,5 аркуша та відзиву на 1 аркуші не вимагали значного обсягу юридичної і технічної роботи.
Враховуючи складність справи, час, який об`єктивно був витрачений адвокатом на надання послуг, та їх обсяг, виходячи із принципів співмірності витрат, обґрунтованості та пропорційності їх розміру, колегія суддів вважає, що співмірним розміром судових витрат, пов`язаних з витратами на професійну правничу допомогу на стадії апеляційного розгляду справи, у даному випадку є 1000 грн., які необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача.
До того ж, стягнення витрат у зазначеному розмірі не становить надмірний тягар для відповідача.
Інші доводи апеляційних скарг встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.
Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Територіального управління державної судової адміністрації України в Херсонській області, - залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 липня 2025 року по справі № 420/13057/24, - залишити без змін.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Херсонській області (вул. Перекопська, 5, м. Херсон, 73000, ЄДРПОУ 26283946) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1000 грн. (одна тисяча гривень).
          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.  
Суддя-доповідач 		Г.В. Семенюк	
Судді	  	О.В. Лук`янчук    О.І. Шляхтицький