ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2025 року 
м. Київ
справа № 640/3298/22
адміністративне провадження № К/990/31350/25  
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідачки - Желтобрюх І. Л.,
суддів: Білоуса О.В., Шишова О.О.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2025 року (судді: Ключкович В.Ю., Беспалов О.О., Грибан І.О.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання дій протиправними, скасування податкових повідомлень-рішень, 
у с т а н о в и в :
11.02.2025 до Донецького окружного адміністративного суду надійшли матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) до Головного управління ДПС у м. Києві (далі - ГУ ДПС у м. Києві, відповідач), в якому позивачка просила суд:
- визнати протиправними дії відповідача щодо проведення документальної позапланової невиїзної перевірки з питань дотримання вимог своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з отриманого доходу як додаткове благо у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податків, прощеного (анульованого) кредитором АТ УКРСИББАНК фізичної особи - платника                 податків за період з 01.01.2017 по 31.12.2017, яка оформлена Актом від 15.03.2019                         № 579/26-15-42-02/ НОМЕР_1 ;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 14.05.2019                № 0035134202, відповідно до якого позивачці збільшено суму грошових зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 405514 грн;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 14.05.2019               № 0035154202, яким до позивачки застосовано штрафні санкції за платежем Податок на доходи фізичних осіб в сумі 510 грн;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 14.05.2019                № 0035164202, яким до позивачки застосовано штрафні санкції за платежем Податок на доходи фізичних осіб в сумі 170 грн;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 14.05.2019                № 0035144202, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем Військовий збір в розмірі 33792 грн 88 коп.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 17.02.2025 прийнято цю справу до свого провадження, а ухвалою від 28.02.2025 позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачці строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання до суду заяви про поновлення строку звернення до суду та доказів поважності причин його пропуску.
На виконання вказаної ухвали суду позивачкою подано клопотання про поновлення строку звернення до суду.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 14.03.2025 позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання дій протиправними, скасування податкових повідомлень-рішень в частині позовних вимог про визнання протиправними дій ГУ ДФС у             м. Києві щодо проведення документальної позапланової невиїзної перевірки з питань дотримання вимог своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з отриманого доходу як додаткове благо у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податків, прощеного (анульованого) кредитором АТ УКРСИББАНК фізичної особи - платника податків за період з 01.01.2017 по 31.12.2017, яка оформлена Актом від 15.03.2019 № 579/26-15-42-02/ НОМЕР_1 залишено без розгляду. В решті позовних вимог вирішено продовжити розгляд справи.
Залишаючи позов без розгляду суд першої інстанції зазначив, що, враховуючи тривалість пропуску строку звернення до суду з цим адміністративним позовом у зазначеній частині та відсутність доказів неможливості чи утруднення звернення позивачки до суду, відсутні підстави для визнання причин пропуску строку поважними.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.06.2025 ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 14.03.2025  скасовано в частині залишення без розгляду позовних вимог про визнання протиправними дій ГУ ДФС у м. Києві щодо проведення документальної позапланової невиїзної перевірки з питань дотримання вимог своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з отриманого доходу як додаткове благо у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податків, прощеного (анульованого) кредитором АТ УКРСИББАНК фізичної особи - платника податків за період з 01.01.2017 по 31.12.2017, яка оформлена Актом від 15.03.2019                        № 579/26-15-42-02/ НОМЕР_1 , а справу в цій частині направлено до суду першої інстанції для  продовження розгляду.
Не погоджуючись з таким рішенням апеляційного суду відповідач звернувся з касаційною скаргою, у якій просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Правовою підставою касаційного оскарження у цій справі зазначено, зокрема,  неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права у випадку, передбаченому пунктом 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
В обґрунтування вимог касаційної скарги посилається на те, що судом апеляційної інстанції на порушення пункту 3 частини четвертої статті 246 КАС України неправильно застосовано норми матеріального права, не надано належну оцінку доводам, наведеним контролюючим органом, у їх сукупності. Не досліджено факт пропуску строку звернення до суду, поважність причин пропуску строку звернення до суду, у зв`язку з чим судом апеляційної інстанції не з`ясовано усіх обставин судової справи, які мають суттєве значення для правильного вирішення адміністративного спору.
Скаржник звертає увагу, що, звернувшись до суду у січні 2021 року з вимогами про визнання протиправними дій відповідача щодо проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, яка була проведена у березні 2019 року, позивачка пропустила встановлений законом шестимісячний строк на понад 12 місяців.
Вказує, що копія наказу про проведення перевірки з відповідним письмовим повідомленням направлялись відповідачем рекомендованим листом за адресою фактичної реєстрації позивачки, а тому ОСОБА_1 не була позбавлена можливості отримати такі повідомлення і вчасно їх оскаржити в судовому порядку.
Відзиву на касаційну скаргу не надходило.
Судами встановлено, що ОСОБА_1 24.01.2021 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом, в якому просила визнати дії відповідача щодо проведення перевірки та складення акту від 15.03.2019 протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 14.05.2019 прийняті відповідачем за наслідками вказаної перевірки.
На обґрунтування причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом позивачка зазначала, що вона не отримувала рекомендованих повідомлень від відповідача, та,  відповідно не була ознайомлена з наказом про проведення позапланової невиїзної перевірки від 19.02.2019 року № 2178 до її початку, та з актом від 15.03.2019 № 579/26-15-42-02/ НОМЕР_1 і податковими повідомленнями-рішеннями від 14.05.2019 за результатами цієї перевірки.
При цьому вказувала, що про існування вказаних документів вона дізналася лише 06.12.2021 під час ознайомлення в Окружному адміністративному суді м. Києва з матеріалами адміністративного позову № 640/25150/21, поданого ГУ ДПС у м. Києві про стягнення податкового боргу, після чого звернулась до суду з цим позовом.
Скасовуючи рішення суду першої інстанції про залишення частини позовних вимог без розгляду, апеляційний суд виходив із наявності поважних причин пропуску процесуального строку та наявність достатніх правових підстав для його поновлення, враховуючи і той факт, що процесуальна поведінка позивача демонструє повноту використання своїх процесуальних прав та достатню зацікавленість щодо належного захисту своїх прав у судовому порядку.
Аналізуючи правомірність висновків суду апеляційної інстанції колегія суддів виходить з такого.
Положеннями частини першої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Згідно з частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Положеннями частини першої статті 118 КАС України визначено, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.
Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Частина друга наведеної статті встановлює, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Отже, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Європейський суд з прав людини у пункті 51 рішення від 22.10.1996 за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» зазначив, що застосування строків позовної давності у справах про відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю особи, є загальною рисою національних правових систем Договірних держав. Такі строки мають кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу.
Встановлення строків звернення до суду з позовом законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.
Відповідно до частини третьої статті 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
Залишення позову без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду може мати місце тільки за встановлення обставин щодо початку перебігу строку звернення до суду, зокрема, обставин, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, та з`ясування причин пропуску цього строку.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.02.2021 у справі № 800/30/17 зауважила, що вжиття конструкції «повинна була дізнатися» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
Згідно з пунктом 56.18 статті 56 Податкового кодексу України (далі - ПК України) з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.
Положеннями статті 42 ПК України визначено, що податкові повідомлення-рішення, податкові вимоги або інші документи, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу.
Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.
Відповідно до пункту 58.3 статті 58 ПК України податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.
Положеннями статті 45.1. ПК України визначено, що платник податків - фізична особа зобов`язаний визначити свою податкову адресу. Податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі. Платник податків - фізична особа може мати одночасно не більше однієї податкової адреси.
За правилами пункту 70.7 статті 70 ПК України фізичні особи - платники податків зобов`язані подавати контролюючим органам відомості про зміну даних, які вносяться до облікової картки або повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і мають відмітку у паспорті), протягом місяця з дня виникнення таких змін шляхом подання відповідної заяви за формою та у порядку, визначеними центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Апеляційним судом установлено, що відповідно до відомостей Центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб Державної фіскальної служби України податковою адресою ОСОБА_1 є: АДРЕСА_1 .
При цьому відповідачем наказ про проведення позапланової невиїзної перевірки від      19.02.2019 року № 2178 та Акт від 15.03.2019 № 579/26-15-42-02/3019919148 про результати перевірки направлявся за адресою - АДРЕСА_2 .
Отже, висновок суду апеляційної інстанції щодо причин пропуску позивачкою строку звернення до суду з позовом у цій справі є результатом оцінки наявних у його розпорядженні доказів. Суд касаційної інстанції не може не погодитись із таким, оскільки така оцінка судом здійснена з дотриманням вимог процесуального закону щодо повного та всебічного з`ясування всіх обстави справи на підставі належних та допустимих доказів.
Касаційна скарга не містить інших доводів та доказів, які б спростовували помилковість встановлених апеляційним судом обставин справи або їх неправильної оцінки.
Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 350 КАС України).
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції є обґрунтованим, відповідає нормам матеріального та процесуального права, внаслідок чого касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова апеляційного суду - без змін.
Керуючись статтями 343, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду
п о с т а н о в и в :
Постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2025 року у справі            № 640/3298/22 залишити без змін, а касаційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві, - без задоволення.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідачка                                                                                                 І.Л. Желтобрюх

Судді                                                                                                                        О.В. Білоус

   О.О. Шишов