ОКРЕМА ДУМКА
 
Судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду Зайцева А. Ю.
 
22 жовтня 2025 року
м. Київ
 
справа № 758/8497/20-ц
провадження № 61-15341св24 
 
У червні 2020 року Київська міська рада звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Казаєвої Н. М. про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права приватної власності, звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та приведення її у придатний для використання стан.
 
Позов мотивовано тим, що за результатами здійснення самоврядного контролю за використанням і охороною земель, що перебувають у власності територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради, з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було встановлено, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Козаєвою Н. М. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 15 листопада  2016 року № 32357939, яким за ОСОБА_1 зареєстровано право приватної власності на об`єкт нерухомого майна на АДРЕСА_1 , а саме - гараж № НОМЕР_1 , ряд № НОМЕР_2 . 
 
Київська міська рада, як єдиний розпорядник земель комунальної власності                       м. Києва, жодних рішень щодо передачі у власність чи користування земельної ділянки за вказаною адресою під будівництво ні ОСОБА_1 , ні іншим фізичним чи юридичним особам не приймала. 
 
Вказані факти дають підстави вважати, що ОСОБА_1 здійснив самочинне будівництво об`єкту нерухомого майна на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності територіальній громаді м. Києва та на підставі неналежних документів здійснив реєстрацію самочинно збудованого нерухомого майна. 
 
Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) відповідно до Порядку здійснення самоврядного контролю за використанням та охороною земель м. Києва, затвердженого рішенням Київської міської ради від 25 вересня 2003 року  № 16/890 проведено обстеження земельної ділянки на АДРЕСА_1 (обліковий код земельної ділянки: 91:066:0005), за результатами якого встановлено, що на зазначеній земельній ділянці розташовані індивідуальні збірно-розбірні та цегляні гаражі Гаражного автокооперативу «Вікторія» у загальній кількості 327 одиниць, двоповерхова будівля мийки автомобілів та будівля охорони, про що складено акт обстеження від 31 січня 2020 року № 20-0050-07. 
 
Дані факти свідчать про намагання ОСОБА_1 в незаконний спосіб заволодіти землями комунальної власності, які належать територіальній громаді м. Києва. 
 
Враховуючи вищевикладені обставини, Київська міська рада не погоджується з діями приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу                     Козаєвою Н. М., вважає їх такими, що прийняті у спосіб що суперечить нормам Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». 
 
Посилаючись на викладені обставини та уточнивши в подальшому позов, Київська міська рада просила суд:
 
визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Козаєвої Н. М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 15 листопада 2016 року № 32357939 на об`єкт нерухомого майна, що знаходиться на земельній ділянці, обліковий код: 91:066:0005, за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1084067880000 за ОСОБА_1 ; 
 
зобов`язати ОСОБА_1 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку орієнтовною площею 17,3 кв. м на АДРЕСА_1 (код ділянки 91:066:0005), привівши її у придатний для використання стан.
 
Подільський районний суд м. Києва рішенням від 08 лютого 2024 року у задоволенні позову відмовив.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що заявлена позивачем вимога про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права приватної власності не є ефективним способом захисту та не забезпечує усунення порушень, спричинених самочинним будівництвом.
 
Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про зобов`язання звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, суд виходив з того, що позивачем не наведено жодного обґрунтування тієї обставини, що державна реєстрація права власності на збудований та введений в експлуатацію в 1990 році гаражний бокс на відведеній позивачем для цієї мети земельній ділянці порушує його права та охоронювані законом інтереси і не надано суду належних доказів на підтвердження обставин, у чому саме полягає суспільний інтерес, який би виправдовував позбавлення права власності відповідача.
 
Вирішуючи спір щодо позовних вимог, пред`явлених до приватного нотаріуса, суд першої інстанції виходив з того, що спір виник між міською радою та                 ОСОБА_1 , тому приватний нотаріус є неналежним відповідачем у справі.
 
Київський апеляційний суд постановою від 17 вересня 2024 рокурішення Подільського районного суду м. Києва від 08 лютого 2024 року скасував у частині вирішення вимог до ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення і зобов`язання звільнити самовільно зайняту земельну ділянку та ухвалив в цій частині нове судове рішення, яким позов задовольнив частково.
 
Визнав протиправним та скасував рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Козаєвої Н. М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 15 листопада 2016 року № 32357939 на земельній ділянці, обліковий код: 91:066:0005, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 937921180000, за                 ОСОБА_1 .
 
Зобов`язав ОСОБА_1 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , ряд НОМЕР_2 , гараж НОМЕР_1 , код ділянки 91:066:0005, привівши її у придатний для використання стан.
 
Рішення Подільського районного суду м. Києва від 08 лютого 2024 року в частині вирішення вимог до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Козаєвої Н. М. залишив без змін.
 
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що спірна земельна ділянка, на якій був збудований гараж, не була відведена ОСОБА_1 відповідно до порядку, встановленого законом для будівництва таких об`єктів нерухомого майна, а тому він не може на законних підставах набути право власності на відповідний об`єкт будівництва.
 
Реєстрація права власності за відповідачем на гараж є порушенням права власності на земельну ділянку територіальної громади м. Києва. 
 
При здійсненні державної реєстрації на гараж за ОСОБА_1 на підставі довідки Гаражного кооперативу «Вікторія» про виплату паю приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Козаєва Н. М. не перевірила наявність у вказаного гаражного кооперативу прав на земельну ділянку, на якій знаходиться спірний  гараж.
 
При таких обставинах суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що пред`явлені до ОСОБА_1 позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію прав та їх обтяжень підлягають задоволенню.
 
Оскільки за ОСОБА_1 з порушенням вимог закону зареєстровано право власності на спірний гараж та він безпідставно займає земельну ділянку, на якій цей гараж розташований, апеляційний суд також дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки з приведенням її у придатний для використання стан.
 
Разом із цим, колегія суддів апеляційного суду погодилась з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог, заявлених до приватного нотаріуса, оскільки у цьому спорі зміст і характер відносин між учасниками справи, встановлені судом обставини справи підтверджують, що спір у позивача виник саме із ОСОБА_1 .
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановою від 22 жовтня 2025 рокукасаційну скаргу  приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє представник - адвокат Галатенко Євгеній Євгенійович, залишив без задоволення.
 
Постанову Київського апеляційного суду від 17 вересня 2024 року в частині вирішених позовних вимог Київської міської ради до ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права приватної власності, зобов`язання звільнити самовільно зайняту земельну ділянку та приведення її у придатний для використання стан, залишив без змін.
 
Колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що аналіз аргументів касаційної скарги свідчить, що приватний нотаріус Козаєва Н. М. не навела переконливих доводів, яким чином постанова суду апеляційної інстанції в частині задоволених позовних вимог Київської міської ради до ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права приватної власності, зобов`язання звільнити самовільно зайняту земельну ділянку та приведення її у придатний для використання стан порушує її права та інтереси, а тому постанову апеляційного суду в оскаржуваній частині належить залишити без змін. При цьому послались на висновки судів у схожих справах. 

Не можу погодитись з такими висновками колегії суддів з наступних міркувань.
 
Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
 
Стаття 55 Конституції України гарантує кожному право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
 
Європейська конвенція з прав людини у статті 6 також гарантує, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
 
Відповідно до статті 13 Європейської конвенції з прав людини, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.      
 
Згідно статті 129 Конституції України, основними засадами судочинства серед інших є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Аналогічна право закріплене і в статті 17 ЦПК України. 
 
Отже, право на оскарження рішення суду є складовою права на судовий захист та доступу до правосуддя гарантованого як Конституцією України так і Європейською конвенцією з прав людини.  
 
Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Казаєва Н. М. є учасником цієї справи, зокрема  відповідачем.
 
Частина перша статті  389 ЦПК України гарантує, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Рішенням апеляційного суду у цій справі визнано протиправним та скасовано рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу                Козаєвої Н. М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 15 листопада           2016 року № 32357939 на земельній ділянці, обліковий код: 91:066:0005, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 937921180000, за ОСОБА_1 .
 
Апеляційний суд мотивував власне рішення зокрема в цій частині порушенням приватним нотаріусом закону ухвалюючи рішення про державну реєстрацію права власності.
 
Скориставшись правом оскаржити ухвалене апеляційним судом рішення, приватний нотаріус як учасник справи, як особа яка ухвалювала оскаржуване рішення, звернулась з касаційною скаргою до Верховного Суду. Приватний нотаріус зажадала буте почутою касаційним судом та отримати відповіді на аргументи касаційної скарги, зокрема щодо відсутності підстав для задоволенні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса, про обрання неналежного способу захисту в цій частині та ухвалення рішення всупереч практики Верховного Суду та його Великої Палати при розгляді подібних справ.
 
Наразі колегія суддів Верхового Суду не надала жодної відповіді на доводи касаційної скарги, пославшись на не доведення порушення прав учасника справи оскаржуваним рішенням.
 
Процесуальне законодавство не містить положень за яким право на оскарження судового рішення, яке гарантоване законом, залежить від доведення учасником справи порушення його прав. Тлумачення процесуального закону в бік обмеження чи позбавлення  процесуальних прав, які ним передбачені, суперечитиме принципу правової визначеності і є неприпустимим.    
 
Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Ukrkava, TOV v. Ukraine»                       від 06 лютого 2025 року, вказав що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, серед іншого, гарантує певну стабільність у правових ситуаціях і сприяє довірі суспільства до судів. З іншого боку, існування суперечливих судових рішень може створити стан правової невизначеності, що може знизити довіру громадськості до судової системи, тоді як така довіра, безумовно, є одним з найважливіших компонентів правової держави (див. рішення від 20 жовтня 2011 року у справі «Nejdet Sahin and Perihan Sahin                         v. Turkey», № 13279/05, п. 57, з подальшими посиланнями). Крім того, це суперечило б принципу правової визначеності, закріпленому в Конвенції, якби національні суди могли приймати рішення всупереч закону і таким чином непередбачувано тлумачити положення національного законодавства, ґрунтуючись на абстрактному твердженні поза будь-яким розумним суддівським розсудом (див., mutatis mutandis, рішення від 09 квітня 2013 року у справах «Andelkovic v. Serbia», № 1401/08, п. 27, та від 19 листопада   2020 року «Pantalon v. Croatia», № 2953/14, п. 52).
 
У практиці Верховного Суду існує чимало судових рішень в яких касаційний суд розглянув по суті касаційну скаргу нотаріуса надавши відповіді на аргументи касаційної скарги і така судова практика була стабільною, не суперечила закону та навпаки забезпечувала виконання його гарантій та ефективному захисту можливо порушених прав учасника справи. Необгрунтована зміна судової практики, ще і в питаннях звуження прав доступу до суду, складовою якого є право на касаційне оскарження, також очевидно суперечитиме принципу правової визначеності. 
 
Крім того, не можна стверджувати, що ухвалене апеляційним судом рішення не стосується приватного нотаріуса, адже рішенням суду скасоване його рішення про державну реєстрацію прав та констатовано порушення нотаріусом закону, що може мати певні наслідки щодо самого нотаріуса, який намагався довести перед судом протилежне, проте йому по суті було відмовлено у доступі до оскарження ухваленого апеляційними судом рішення.   
 
Враховуючи фундаментальні принципи як вітчизняного законодавства так і міжнародного права, що кожна особа має право на судовий захист, на участь у розгляді своєї справи, на оскарження ухваленого в ній рішення і ці права гарантуються та захищаються державою, відмова учаснику справи у праві на оскарження судового рішення, предстати перед судом та бути почутим, не відповідає принципу верховенства права, вищенаведеним нормам законів України так і статтям 6, 13 Європейської конвенції з прав людини.

Суддя                                                                                                       А. Ю. Зайцев