Номер провадження: 22-ц/813/5873/25 
Номер провадження: 22-ц/813/3903/25
Справа № 492/1415/24
Головуючий у першій інстанції Варгаракі С.М.
Доповідач Комлева О. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.09.2025 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого-судді Комлевої О.С.,
суддів: Вадовської Л.М., Сегеди С.М.,
з участю секретаря Громовенко А.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційні скарги адвоката Оксанич Романа Володимировича, представника ОСОБА_1 на рішення Арцизького районного суду Одеської області від 17 грудня 2024 року, а також на додаткове рішення Арцизького районного суду Одеської області від 22 травня 2025 року, постановлених під головуванням судді Варгаракі С.М., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну встановленого розміру аліментів, -
        в с т а н о в и в:
У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, в якому просив зменшити розмір аліментів, які встановлені судовим наказом Святошинського районного суду м. Києва про стягнення зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та встановити розмір 1/15 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
В обґрунтування свого позову позивач зазначив, що сторони мають спільну неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Судовим наказом Святошинського районного суду м. Києва від 24 серпня 2023 року з позивача на користь відповідачки стягуються аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 19 липня 2023 року та до досягнення дитиною повноліття.
Оскільки, позивач має на утриманні ще трьох дітей, на яких сплачує аліменти на підставі судового наказу, а також дитину дружини та батьків пенсіонерів, просив про зменшення розміру аліментів до 1/15 частини.
Рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 17 грудня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 про зміну встановленого розміру аліментів відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду, адвокат Оксанич Р.В., представник ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким позовні вимоги про зменшення розміру аліментів до 1/15 частини заробітку (доходу) задовольнити в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування всіх обставин справи та доводів позивача, порушення норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції не вірно вказав та трактував позовні вимоги, оскільки не взяв до уваги, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який ухвалою суду був залишений без руху та на виконання ухвали, ОСОБА_1 після усунення недоліків звернувся до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, в якому просив встановити розмір аліментів 1/15 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Також апелянт вважає, що суд помилково не взяв до уваги наявність у ОСОБА_1 на утриманні інших осіб та не надав правової оцінки даним фактам.
Відзиву на апеляційну скаргу адвоката Оксанич Р.В., представника ОСОБА_1  на рішення суду подано не було.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 01 квітня 2025 року справа була направлена до суду першої інстанції для розгляду позовних вимог про зменшення розміру аліментів до 1/15 частини заробітку (доходу).
Додатковим рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 22 травня 2025 року у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.
Не погоджуючись з додатковим рішенням суду, адвокат Оксанич Р.В., представник ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в просить додаткове рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування всіх обставин справи та доводів позивача.
У відзиві на апеляційну скаргу на додаткове рішення, адвокат Коваленко М.В., представник ОСОБА_4 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, додаткове рішення без змін, посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, які не можуть бути підставами для скасування законного та ухваленого з дотриманням норм матеріального та процесуального права додаткового рішення суду.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення адвоката Оксанич Р.В. представника ОСОБА_1 , адвоката Коваленко М.В., представника ОСОБА_4 , дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення та додаткового рішення суду, в межах доводів апеляційних скарг і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню частково, за наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.
Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення та додаткове рішення суду зазначеним вимогам відповідають не в повному обсязі, з наступних підстав.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 звернувся до суду 15 жовтня 2024 року з позовними вимогами про зміну встановленого розміру аліментів до 7000 грн. (а.с. 1-5 т. 1).
Ухвалою Арцизького районного суду Одеської області від 17 жовтня 2024 року позовна заява ОСОБА_1 залишена без руху з наданням строку на виправлення недоліків (а.с. 54-54 т. 1).
30 жовтня 2024 року ОСОБА_1 на виконання ухвали суду звернувся з позовом про зменшення розміру аліментів до 1/15 частини заробітку (а.с. 67-72 т. 1).
Судом 31 жовтня 2024 року прийнято виправлену позовну заяву та відкрито провадження (а.с. 91 т. 1).
Однак, суд першої інстанції ухвалюючи рішення 17 грудня 2024 року, розглянув позовні вимоги про зміну встановленого розміру аліментів до 7000 грн.
Стаття 16 ЦК України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаною нормою встановлено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частини перша та третя статті 13 ЦПК України).
Здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи (частина перша статті 47 ЦПК України).
Колегія суддів, звертає увагу на те, що суд не втручається у процесуальну діяльність учасників процесу (реалізацію наданих їм процесуальних прав та виконання покладених на них процесуальних обов`язків), крім випадків, передбачених ЦПК України.
У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача.
Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.
Таким чином, суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.
Аналогічні правові позиції викладені у постановах ВС від 08.02.2023 року у справі № 517/129/20, від 13.03.2024 року у справі №725/3821/23.
Колегія суддів приходить висновку про скасування рішення суду з підстав того, що судом в порушення вимог норм процесуального права розглянуто позовні вимоги про зміну встановленого розміру аліментів з 1/4 частини до 7000 грн., які не заявлені позивачем, замість заявлених позовних вимог про зменшення розміру аліментів до 1/15 частини заробітку, по якому і було відкрите провадження. 
Суд першої інстанції ухвалюючи додаткове рішення у справі розглянув позовні вимоги, які і були заявлені позивачем про зменшення розміру аліментів до 1/15 частини заробітку, в задоволенні яких відмовив.
Колегія суддів звертає увагу, що додаткове рішення - це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти. Додаткове рішення не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Отже, додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі та у разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу.
Ухвалюючи рішення від 17.12.2024 року та додаткове рішення від 22.05.2025 року про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що з моменту видачі судового наказу про стягнення аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 у позивача не відбулося суттєвих змін у матеріальному стані або у стані його здоров`я, через що він не має змоги виплачувати аліменти у визначеному розмірі, позивач не підтвердив погіршення його майнового стану належними та допустимими доказами, а підстави на які посилається позивач не є безумовними підставами для зменшення розміру аліментів.
З таким висновком суду колегія суддів погоджується, однак зазначає, що рішення та додаткове рішення суду ухвалено з порушенням норм процесуального права, що є підставою для його скасування з ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , за наступних підстав.
За змістом частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з частиною 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платників аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Зміна матеріального та сімейного стану платника аліментів є законно визначеною підставою для вимоги про зменшення розміру аліментів.
Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України, за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.
З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за домовленістю між батьками на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).
Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).
Верховним Судом України висловлено таку правову позицію в постанові від 05.02.2014 року в справі №6-143цс13.
За приписами ч.ч.2, 3 ст. 182 ЦПК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, у зв`язку з чим при зменшеному за даним рішенням суду розміром аліментів, що присуджені до стягнення, мінімальний їх розмір складатиме не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України).
За правилами ст. 191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили.
Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у разі задоволення судом вимоги про зміну розміру аліментів, новий розмір аліментів сплачується з дня набрання рішенням законної сили.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 13 серпня 2019 року перебували у шлюбі, який рішенням Святошинського районного суду м. Києва 04 вересня 2023 року розірвано (а.с. 13-15 т. 1).
Під час перебування у шлюбі у сторін ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась донька   ОСОБА_5 . 
Судовим наказом Святошинського районного суду м. Києва від 24 липня 2023 року зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 19 липня 2023 року, та до досягнення дитиною повноліття (а.с. 10 т. 1).
Постановою Київського апеляційного суду від 31 липня 2024 року відмовлено у задоволенні заяви про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню (а.с. 16-20).
Постановою головного державного виконавця Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального Міністерства юстиції (м. Київ) Вітюком І.Д. від 11 вересня 2024 року відкрито виконавче провадження № 76008409 з примусового виконання судового наказу № 759/13361/23, виданого 21 серпня 2024 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 19 липня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 86 т.1). 
Постановою від 15 жовтня 2024 року звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (а.с. 87-88 т. 1).
24 вересня 2024 року та 20 жовтня 2024 року ОСОБА_1 перераховано аліменти у загальному розмірі 15000,00 грн. на утримання ОСОБА_3 , що підтверджується квитанціями які містяться в матеріалах справи (а.с. 73, 74 т. 1).
При зверненні до суду з позовом про зменшення стягнутих аліментів на утримання доньки ОСОБА_6 , ОСОБА_1 посилався на те, що має на утриманні ще трьох неповнолітніх дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а. с. 25, 26, 27 т. 1).
Судовим наказом Бородянського районного суду Київської області від 13 травня 2019 року, з ОСОБА_1 , позивача у справі, на користь ОСОБА_9 стягуються аліменти на утримання дітей ОСОБА_7 , у розмірі 1013,50 грн., ОСОБА_7 у розмірі 1013,50 грн., ОСОБА_8 у розмірі 813,00 грн. (а.с. 38 т. 1).
Колегія суддів звертає увагу на те, що обставина наявності на утриманні трьох неповнолітніх дітей, на утримання яких позивач сплачує аліменти, на яку посилається позивач як на підставу зменшення розміру аліментів, не є такою, що виникла після призначення цих аліментів, оскільки вона виникла раніше, ніж суд призначив аліменти на утримання ОСОБА_3 , розмір яких у цій справі просить зменшити ОСОБА_1 .
Крім того, твердження позивача про те, що він має на утриманні інших дітей від іншого шлюбу не заслуговують на увагу, оскільки права однієї дитини не можуть порушуватися за рахунок інших.
Посилання позивача на те, що на його утриманні перебувають непрацездатні батьки (пенсіонери) не заслуговують на увагу, оскільки позивач не надав суду доказів, що він є єдиною дитиною, що батьки перебувають саме на його утриманні, а також, що пенсії батьків недостатньо для покриття їх життєвих потреб та надання у зв`язку з цим допомоги саме позивачем. 
При цьому, квитанції про сплату комунальних послуг ОСОБА_8 , надані позивачем до суду не можуть бути підтвердженні обставини утримання позивачем непрацездатних батьків.
Зменшення розміру аліментів у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні ще трьох неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків, а також дитину дружини, з якою перебуває у шлюбі, без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини ОСОБА_3 та суперечитиме її інтересам.
Більш того, ОСОБА_10 , дитина дружини має батька, з якого стягуються аліменти (а.с. 46-48 т. 1).
Також колегія суддів звертає увагу, що надана позивачем копія договору оренди житлового приміщення не може слугувати підставою для зменшення розміру аліментів.
Таким чином, позивачем не надано належних, допустимих та достовірних доказів, які в сукупності були б достатніми для встановлення обставини, що з моменту постановлення судового рішення (судового наказу) суттєво погіршився матеріальний стан або змінився сімейний стан позивача, погіршився його стан здоров`я та настали інші випадки, передбачені Сімейним Кодексом України, через що він не має змоги виплачувати аліменти у визначеному судом розмірі.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 , оскільки зменшення розміру аліментів у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні інших дітей на утримання яких сплачує аліменти, дитину дружини, а також батьків, які є пенсіонерами без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини від шлюбу з ОСОБА_2   – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та суперечитиме її інтересам, оскільки зазначені обставини не є тими обставинами, що виникли після визначення судовим наказом розміру аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 .
Доводи апеляційної скарги про те, що судом не прийнято до уваги, що він сплачує на кожну дитину від попередніх шлюбів по 7000 грн., колегія суддів вважає необґрунтованими, з підстав того, що це воля позивача, тому що судовим наказом Бородянського районного суду Київської області від 13 травня 2019 року, зі ОСОБА_1 , позивача у справі, на користь ОСОБА_9 стягуються аліменти на утримання дітей ОСОБА_7 , у розмірі 1013,50 грн., ОСОБА_7 у розмірі 1013,50 грн., ОСОБА_8 у розмірі 813,00 грн. (а.с. 38 т. 1).
Доводи апеляційної скарги про те, що судом не прийнято до уваги, що після сплати аліментів йому залишається на проживання невелика сума, колегія суддів вважає необґрунтованими та недоведеними позивачем.
Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.
За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
За положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).
Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.
Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.
Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.
Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 1 ст. 376 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з неповним встановленням обставин, які мають значення для справи, порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права, у зв`язку з чим апеляційні скарги підлягають задоволенню частково, рішення та додаткове рішення суду скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про залишення без задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційні скарги адвоката Оксанич Романа Володимировича, представника ОСОБА_1  – задовольнити частково.
Рішення Арцизького районного суду Одеської області від 17 грудня 2024 року та додаткове рішення Арцизького районного суду Одеської області від 22 травня 2025 року – скасувати.
Ухвалити постанову.
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну встановленого розміру аліментів – залишити без задоволення.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складений 05 вересня 2025 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.М. Вадовська

______________________________________ С.М. Сегеда