Постанова
Іменем України
 
03 вересня 2025 року
м. Київ 
 
справа № 187/173/25
провадження № 61-8799св25 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючий - Крат В. І. (суддя-доповідач), 
судді: Гудима Д. А., Дундар І. О., Краснощоков Є. В., Пархоменко П. І.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Укр-Трейд ЛТД»,
 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на ухвалу Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 25 березня 2025 року в складі судді: Соловйова І. М., та постанову Дніпровського апеляційного суду від 10 червня 2025 року в складі колегії суддів: Никифоряка Л. П., Гапонова А. В., Новікової Г. В.,
 
Історія справи
Короткий зміст позову
 
У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ТОВ «Укр-Трейд ЛТД» про стягнення боргу.
 
Позов мотивований тим, що Відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань позивач ОСОБА_1 (Позикодавець) є засновником (учасником) юридичної особи ТОВ «Укр-Трейд ЛТД» (Відповідач, Позичальник) із відсотком частки статутного капіталу або права голосу у 50 %. Позивачем неодноразово надавалася Відповідачеві поворотна фінансова допомога з метою поповнення обігових коштів. Частина договорів були виконані.
 
09 березня 2021 року між ТОВ «Укр-Трейд ЛТД» (позичальник, відповідач) та ОСОБА_3 (позикодавець, позивач) було укладено Договір про надання поворотної фінансової допомоги № бн від 09 березня 2021 року, відповідно до якого позивач надає безвідсоткову поворотну фінансову допомогу, строком до 09 березня 2022 року.
 
25 березня 2021 року між ТОВ «Укр-Трейд ЛТД»  (позичальник, відповідач) та ОСОБА_1 (позикодавець, позивач) було укладено Додаткову угоду № 1 до Договору про надання поворотної фінансової допомоги від 09 березня 2021 року. Поворотна фінансова допомога надається в національній валюті України в сумі 353 600 грн грн. без ПДВ (пункт 2.1. Договору згідно Додаткової угоди №1).
 
Позивач 03 березня 2021 року перерахував Відповідачу згідно платіжного доручення №02/01 суму 1 000 грн, 23 березня 2021 року перерахував Відповідачу згідно платіжного доручення №02/04 суму 27 600 грн та 24 березня 2021 року перерахував Відповідачу згідно платіжного доручення №02/04 суму 325 000 грн.
 
07 квітня 2022 року Відповідач повернув Позивачу згідно платіжного доручення № 38 суму 255 500 грн.
 
Відповідач своїх зобов`язань по поверненні позики не виконує, а тому Позивач вважає за необхідне стягнути з Відповідача заборгованість за договором про надання поворотної фінансової допомоги № бн від 09 березня 2021 року, штрафні санкції та судові витрати.
 
ОСОБА_1 просив стягнути з ТОВ «Укр-Трейд ЛТД» на його користь:
заборгованість та штрафні санкції у розмірі: основної суми боргу - 160 914,90 грн, 3% річних - 9 117,93 грн, та інфляційні втрати -53 696,97 грн;
витрати на професійну правничу допомогу.
 
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
 
Ухвалою Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 25 березня 2025 року:
            провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Укр-Трейд ЛТД» про стягнення заборгованості закрито;
роз`яснено позивачу, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.
 
Ухвала суду першої інстанції мотивоване тим, що
предметом спору слід розуміти матеріально-правовий об`єкт, з приводу якого виник правовий конфлікт між позивачем і відповідачем. Аналізуючи положення цивільного судочинства слід дійти висновку, що воно не передбачає можливості поєднання сторін судового процесу в одній особі. Таким чином, у випадку встановлення судом процесуального випадку за якого позивачем і відповідачем у справі є фактично одна і та ж сама особа, розгляд заявленого позову у цій частині є неможливим за відсутністю спору, як такого. Вказане відповідає правовій позиції викладеній в постанові Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 907/551/17;
згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань стосовно товариства (код в ЄДР 39494486) в графі «Керівник» значиться - керівник/представник ОСОБА_1.;
відповідно до статті 140 ЦК України товариством з обмеженою відповідальністю є засноване однією або кількома особами товариство, статутний капітал якого поділено на частки. Особливості діяльності товариств з обмеженою відповідальністю встановлюються Законом України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю». За змістом частин 1, 2, 4 та 10 статті 39 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» виконавчий орган товариства здійснює управління поточною діяльністю товариства. До компетенції виконавчого органу товариства належить вирішення всіх питань, пов`язаних з управлінням поточною діяльністю товариства, крім питань, що належать до виключної компетенції загальних зборів учасників та наглядової ради товариства (у разі утворення). Виконавчий орган товариства є одноосібним. Назвою одноосібного виконавчого органу є «директор», якщо статутом не передбачена інша назва. Одноосібний виконавчий орган товариства може діяти від імені товариства без довіреності;
таким чином судом встановлено, що позивач та уповноважений представник відповідача, тобто орган управління, який реалізує волю товариства, в цій справі є фактично одна й та сама особа. Предметом спору в даній справі є стягнення заборгованості за договором про надання поворотної фінансової допомоги від 09 березня 2021 року.  Згідно договору про надання поворотної фінансової допомоги від 09.03.2021 правочин укладено між Товариством з обмеженою відповідальністю «Укр-Трейд ЛТД» в особі директора ОСОБА_1. та директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр-Трейд ЛТД» ОСОБА_1. Також було укладено додаткову угоду № 1 від 25 березня 2021 року між тими самими контрагентами. В графі реквізити та підписи сторін в договорі та додатковій угоді під позичальником значиться ОСОБА_1 , без визначення реквізитів директора товариства/товариства, але з зазначенням РНОКПП позивача. Тобто ці угоди фактично укладені позивачем за власною волею самим з собою, що виключає наявність спору. На відсутність спору в даній справі також свідчить подані позивачем квитанції №02/01 від 09 березня 2021 року, № 02/04 від 23 березня 2021 року, №02/04 від 24 березня 2021 року. Так, згідно реквізитів квитанцій платником зазначено ТОВ «Укр-Трейд ЛТД» ч/з ОСОБА_1 , а отримувачем - ТОВ «Укр-Трейд ЛТД». Отже кошти фактично перейшли від товариства до товариства;
окрім цього, хоча й опосередковано, на безспірність цих правовідносин вказує й той факт, що у справі не було подано відзиву та загалом не висловлено з боку відповідача жодної правової позиції. Таким чином, у цій справі наявні такі ключові обставини, що виключають існування правового спору (конфлікту): 1) ототожнення позивача та відповідача в одній особі через поєднання волі щодо укладення правочину та його спрямованість на виконання/невиконання; 2) відсутність фактичного руху коштів; 3) відсутність заперечень щодо позову із боку відповідача;
відповідно до пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору. Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що провадження у справі необхідно закрити, через відсутність предмета спору.
 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
 
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 10 червня 2025 року:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення;
ухвалу Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 25 березня 2025 року залишено без змін.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що:
спір - це юридичний конфлікт між учасниками правовідносин, який виникає внаслідок різного розуміння ними взаємних прав та обов`язків, що перешкоджає їх реалізації, та у якому кожен з учасників захищає свої права. Предметом спору слід розуміти матеріально-правовий об`єкт, з приводу якого виник правовий конфлікт між позивачем і відповідачем. Аналізуючи положення цивільного судочинства слід дійти висновку, що воно не передбачає можливості поєднання сторін судового процесу в одній особі. ЦПК України не передбачає можливості поєднання сторін судового процесу в одній особі, не передбачає й поняття «неналежний позивач», не визначає й механізму заміни останнього, позаяк положення кодексу спрямовані на вирішення спору, якого не може бути із «самим собою». Тож, у випадку встановлення судом процесуального випадку за якого позивачем і відповідачем у справі є фактично одна і та сама особа, розгляд заявленого позову у цій частині є неможливим за відсутністю спору, як такого. До подібних правових висновків дійшов Верховний Суду у складі Касаційного господарського суду, викладених у постанові від 29 червня 2021 року у справі № 907/551/17;
як вбачається зі змісту позову та встановлено судом першої інстанції, позивач та уповноважений представник відповідача, тобто орган управління, який реалізує волю товариства, в цій справі є фактично одна й та сама особа. Враховуючи викладене, спростовуються доводи апеляційної скарги про те, що факт укладення угоди від імені кредитора та позичальника однією і тією ж особою, не виключає наявність спору та не спростовує наявності правових підстав для повернення позики. Отож, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що провадження у справі необхідно закрити, через відсутність предмета спору. Встановивши фактичні обставини у справі, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для закриття провадження у справі;
доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у оскаржуваному судовому рішенні, вони зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження судом. Водночас, заявником апеляційної скарги не підтверджено жодних порушень норм процесуального права, через які він не зміг повною мірою реалізувати свої процесуальні права чи які би призвели до ухвалення незаконного рішення, оскільки судом першої інстанції створені умови для того, щоб позивач надав пояснення та докази щодо обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог.
 
Аргументи учасників справи
 
10 липня 2025 року ОСОБА_1 через підсистему Електронний суд подав касаційну скаргу, яка підписана представником ОСОБА_2 , на ухвалу Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 25 березня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 10 червня 2025 року, у якій просив: 
оскаржені судові рішення скасувати;
справу передати до суду першої інстанції для продовження розгляду.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що:
при розгляді цієї справи суди попередніх інстанцій неправильно застосували положення пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України, не дослідивши належним чином всі наявні в матеріалах справи докази, що призвело до здійснення не вірних висновків, а як наслідок здійснення невірного висновку про відсутність спору між сторонами. Пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України встановлено, що суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору. Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи. Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто, правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб. Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. Суди попередніх інстанцій помилково прийшли до висновку, що якщо Позивач та уповноважений представник Відповідача, тобто орган управління, який реалізує волю товариства, в даній справі є фактично одна й та сама особа, то Позивач і Відповідач тотожні, а отже це виключає наявність спору та спростовує наявності правових підстав для повернення позики;
позивач є співзасновником та директором ТОВ «Укр-Трейд ЛТД», якому неодноразово надавалася поворотна фінансова допомога з метою поповнення обігових коштів відповідача на підставі договору поворотної фінансової допомоги б/н від 09 березня 2021 року. 09 березня 2021 року між ТОВ «Укр-Трейд ЛТД» (позичальник, відповідач) та ОСОБА_1 (позикодавець, позивач) було укладено Договір про надання поворотної фінансової допомоги № бн від 09 березня 2021 року, відповідно до якого позивач надає безвідсоткову поворотну фінансову допомогу, строком до 09 березня 2022 року. 25 березня 2021 року між ТОВ «Укр-Трейд ЛТД» (позичальник, відповідач) та ОСОБА_1 (позикодавець, позивач) було укладено Додаткову угоду № 1 до Договору про надання поворотної фінансової допомоги від 09 березня 2021 року. Договір про надання поворотної фінансової допомоги № бн від 09 березня 2021 року було укладено між юридичною особою ТОВ «Укр-Трейд ЛТД»та фізичною особою ОСОБА_1 ;
стаття 80 ЦК визначає, що юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді. Відповідно до частин 1-3 статті 92 ЦК юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом. Згідно з статтею 96 ЦКУ юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями. Юридична особа відповідає за своїми зобов`язаннями усім належним їй майном. Учасник (засновник) юридичної особи не відповідає за зобов`язаннями юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобов`язаннями її учасника (засновника), крім випадків, встановлених установчими документами та законом. Особи, які створюють юридичну особу, несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями, що виникли до її державної реєстрації;
Отже, те що фізична особа ОСОБА_1 (Позивач) одночасно є також директором ТОВ «Укр-Трейд ЛТД» (Відповідач) та співзасновником ТОВ «Укр-Трейд ЛТД» (Відповідач) не є підставою для ототожнення фізичної особи ОСОБА_1 з юридичною особою ТОВ «Укр-Трейд ЛТД». 09 березня 2021 року сторонами було допущено технічну помилку у преамбулі угоди, а саме при зазначені сторони «Позичальника» вказана посада ОСОБА_1 яку він займає у ТОВ «Укр-Трейд ЛТД». 
Допущення саме технічної помилки підтверджується в розділі «Реквізити та підписи сторін» у Договорі про надання поворотної фінансової допомоги від 09 березня 2021року з боку та Додатковій угоді №1 від 25 березня 2021року під «Позикодавець» значиться ОСОБА_1 , зазначені данні його паспорта, зазначено його місце реєстрації, як фізичної особи, його РНОКПП. Здійснено підпис фізичної особи, без засвідчення будь-якими печатками. Враховуючи зазначене, суди помилково здійснили ототожнення фізичної особи ОСОБА_1 (Позивача) з юридичною особою ТОВ «Укр-Трейд ЛТД», і як наслідок дійшли до невірного висновку про відсутність спору між сторонами та наявність підстав для застосування пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України.
 
Рух справи
 
Ухвалою Верховного Суду від 29 липня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі.
 
01 вересня 2025 року справа передана судді-доповідачу Крат В. І.
 
Ухвалою Верховного Суду від 01 вересня 2025 року справу призначено до судового розгляду.
 
Межі та підстави касаційного перегляду
 
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України). 
 
В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).
 
В ухвалі Верховного Суду від 29 липня 2025 року вказано, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження: порушення норм процесуального права.
 
Фактичні обставини 
 
Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань стосовно товариства з обмеженою відповідальністю «Укр-Трейд ЛТД» (код в ЄДР 39494486) в графі «Керівник» значиться - керівник/представник ОСОБА_1.
 
Предметом спору в цій справі є стягнення заборгованості за договором про надання поворотної фінансової допомоги від 09 березня 2021року.
 
У преамбулі договору про надання поворотної фінансової допомоги від 09 березня 2021 року вказано, що правочин укладено між товариством з обмеженою відповідальністю «Укр-Трейд ЛТД» в особі директора ОСОБА_1. та директором товариства з обмеженою відповідальністю «Укр-Трейд ЛТД» ОСОБА_1. 
 
25 березня 2021 року було укладено додаткову угоду №1 між тими самими контрагентами.
 
В графах реквізити та підписи сторін в договорі та додатковій угоді як позичальника вказано ОСОБА_1 , без визначення реквізитів директора товариства/товариства, але з зазначенням РНОКПП позивача.
 
Позиція Верховного Суду
 
Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).
 
Юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді (стаття 80 ЦК України).
 
Юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону (абзац 1 частини першої статті 92 ЦК України).
 
Касаційний суд вже вказував, що:
правоздатність є здатністю особи набувати цивільні права та обов`язки. Правоздатність є базисною правовою категорією, завдяки якій юридична особа може вступати до цивільних правовідносин. Правоздатність є категорією можливостей, які юридична особа протягом свого існування (у процесі своєї діяльності) реалізує. Юридична особа, хоча вона й є штучним утворенням, невидимим, невідчутним на дотик і таким, що існує лише у вимірі правової дійсності, має універсальну правоздатність (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 504/4099/16-ц (провадження № 61-11424сво23));
дієздатністю юридичної особи, як і особи фізичної, є її здатність набувати для себе цивільні права та здійснювати їх, а також набувати та виконувати цивільні обов`язки. Однак якщо для фізичної особи це є природними діями, які вона виконує власне сама, то юридична особа в силу того, що вона є штучним утворенням, невидимим, невідчутним на дотик і таким, що існує лише у вимірі правової дійсності, набуває прав і обов`язків через, зокрема свої органи управління. Ключовим для дієздатності юридичної особи є діяльність її виконавчого органу. Цей орган може бути одноособовим і колегіальним (наприклад, директор або правління). Директор юридичної особи у разі вчинення правочину юридичною особою виступає в такому разі не як фізична особа, а як орган юридичної особи, тобто є її частиною. Тобто виступ в обороті від імені юридичної особи здійснюється, як правило, її виконавчим органом. При цьому виконавчий орган (наприклад, керівник колегіального виконавчого органу) діє не від свого імені, а від імені юридичної особи (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати від 16 лютого 2022 року в справі № 554/7761/20 (провадження № 61-16724св21), постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати від 29 березня 2023 року в справі № 592/5841/22 (провадження № 61-2616св23).
 
Велика Палата Верховного Суду зауважувала, що:
органи юридичної особи, зокрема і загальні збори учасників (акціонерів), у цивільному праві не визнаються учасниками цивільних відносин. Тому, не будучи особою (суб`єктом) цивільного права та не будучи наділеними цивільною дієздатністю, загальні збори учасників (акціонерів) не можуть вчиняти дії, які в цивільному праві визначаються як правочини. Натомість учасником правочину виступає юридична особа, що наділена цивільною дієздатністю, а загальні збори учасників як орган юридичної особи беруть участь у формуванні внутрішньої волі цієї особи на вчинення правочину;
тобто такі органи товариства не є самостійними суб`єктами права, оскільки не наділені власною правоздатністю та дієздатністю. Приймаючи рішення, орган товариства реалізує свої повноваження (компетенцію), забезпечує управління діяльністю юридичної особи, створюючи юридичні наслідки саме для юридичної особи (див. пункти 80, 81, 84 постановиВеликої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2024 року в справі № 916/379/23 (провадження № 12-22гс24)).
 
Суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, зокрема, якщо відсутній предмет спору (пункт 2 частини першої статті 255 ЦПК України).
 
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 13/51-04 (провадження № 12-67гс19) вказано, що:
«4.13. Пунктом 2 частини першої статті 231 ГПК України встановлено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.
4.14. Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.
4.15. Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК України можливе також у разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина зумовлює відмову в позові, а не закриття провадження у справі.
4.16. Одночасно слід зазначити, що предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення».
 
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 вересня 2021 року у справі № 638/3792/20 (провадження № 61-3438сво21) зазначено, що: 
«предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто, правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.
Відповідно до правового висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 13/51-04, провадження № 12-67гс19, прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у випадку припинення існування предмета спору, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.
З огляду на підхід, який Велика Палата Верховного Суду застосувала у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 13/51-04, провадження № 12-67гс19, слід відступити від висновку, сформульованого у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів: Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 456/647/18, провадження № 61-2018св19; Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 травня 2020 року у справі № 686/20582/19, провадження № 61-1807св20; Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09 вересня 2020 року у справі № 750/1658/20, провадження № 61-9658св20, конкретизувавши цей висновок так, що закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України можливе, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення».
 
Касаційний суд підкреслює, що про відсутність предмета спору не свідчить укладення договору між фізичною особою (позивач, позикодавець) та юридичною особою (відповідач, позичальник), від імені якої він підписаний цією ж фізичною особою як директором.
 
У справі, що переглядається: 
            позивач звернувся з позовом про стягнення боргу за договором позики, який укладений між фізичною особою - ОСОБА_1 (позивач, позикодавець) та юридичною особою (відповідач, позичальник), від імені якої він підписаний директором ОСОБА_1.; 
суди при закритті провадження в справі суди міркували так, що у цій справі відсутній предмет спору, оскільки позивач та орган управління, який реалізує волю товариства, є фактично однією й тією ж самою особою;
суди не врахували те, що органи юридичної особи у цивільному праві не визнаються учасниками цивільних відносин; директор юридичної особи у разі вчинення правочину юридичною особою виступає в такому разі не як фізична особа, а як орган юридичної особи, тобто є її частиною. Тобто виступ в обороті від імені юридичної особи здійснюється, як правило, її виконавчим органом. При цьому виконавчий орган (наприклад, керівник колегіального виконавчого органу) діє не від свого імені, а від імені юридичної особи;
суди не звернули уваги, що відсутність предмета спору, зокрема, має місце у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань; про відсутність предмета спору не свідчить укладення договору між фізичною особою (позивач, позикодавець) та юридичною особою (відповідач, позичальник), від імені якої він підписаний цією ж фізичною особою як директором.
 
За таких обставин суди зробили помилковий висновок про те, що відсутній предмет спору та закриття провадження в справі.
 
Підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі (частина шоста статті 411 ЦПК України).
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржені судові рішення ухвалені без додержання норм процесуального права. У зв`язку з наведеним, касаційний суд вважає, що касаційну скаргу необхідно задовольнити, оскаржені судові рішення скасувати та передати справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
 
Керуючись статтями 400, 406, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, 
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , задовольнити.
 
Ухвалу Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 25 березня 2025 року і постанову Дніпровського апеляційного суду від 10 червня 2025 року скасувати та передати справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
 
З моменту ухвалення постанови судом касаційної інстанції ухвала Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 25 березня 2025 року та постанова Дніпровського апеляційного суду від 10 червня 2025 року втрачають законну силу.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                               В. І. Крат
 
Судді:                                                                                         Д. А. Гудима
 
І. О. Дундар
 
                                                                                                   Є. В. Краснощоков
 
П. І. Пархоменко