П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  240/6744/25 
                                                                               Головуючий у 1-й інстанції:  Нагірняк Микола Федорович 
Суддя-доповідач:  Капустинський М.М. 
18 листопада 2025 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Капустинського М.М. 
суддів:  Шидловського В.Б.  Сапальової Т.В. 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 01 вересня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до із позовом до Військової частини НОМЕР_2 , в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати йому середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.03.2020 року по 13.02.2025 року включно.
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.03.2020 року по 13.02.2025 року включно у сумі 482 758 гривень 22 копійки.
В обґрунтування позову вказано, що Позивач в період з 07.03.2019 року по 01.03.2020 року проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 . За час проходження служби Відповідач не доплачував Позивачу грошове забезпечення, а при звільненні не проведено остаточного та повного розрахунку, а саме не була виплачена індексація грошового забезпечення в розмірі 46 392,37 грн.. На виконання судового рішення Луганського окружного адміністративного суду від 14.10.2024 року у справі №360/922/24 така частина грошового забезпечення в сумі 46 392,37 грн. була виплачена лише 14.02.2025 року. В зв`язку з цим Позивач вважає, що має право на виплату середнього заробітку за затримку повного розрахунку при звільненні на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати з 02.03.2020 року по день фактичної виплати 13.02.2025 року у сумі 482 758 гривень 22 копійки.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 01 вересня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.
24.09.2025 року на адресу суду надійшов відзив від Військової частини НОМЕР_1 . У відзиві підтверджується, що на виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 14.10.2024 року та постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 13.01.2025 року у справі №360/922/24 Позивачу здійснено нарахування та виплату індексації грошового забезпечення в сумі 48 837,07 грн. Разом з тим, як стверджує представник Відповідача, Позивач безпідставно обґрунтовує свої позовні вимоги положеннями статей 116 та 117 КЗпП України одночасно в редакції до 19.07.2022 року так і після 19.07.2022 року.
Представник Відповідача стверджує, що за несвоєчасно проведений розрахунок при звільненні Позивача зі служби у Військовій частині НОМЕР_1 за період з 01.03.2020 року по 12.08.2021 року згідно постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 07.07.2022 року у справі №240/27228/21 стягнено на користь Позивач середній заробіток на загальну суму 61 718,13 грн.   
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п.3 ч.1 ст.311 КАС України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що Позивач в період з 07.03.2019 року по 01.03.2020 року проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 . 
За час проходження служби Відповідач не доплачував Позивачу грошове забезпечення, а при звільненні не проведено остаточного та повного розрахунку, а саме не була виплачена індексація грошового забезпечення в розмірі 46 392,37 грн. На виконання судового рішення Луганського окружного адміністративного суду від 14.10.2024 року у справі №360/922/24 така частина грошового забезпечення в сумі 46 392,37 грн. була виплачена лише 14.02.2025 року.
В зв`язку з цим Позивач вважає, що має право на виплату середнього заробітку за затримку повного розрахунку при звільненні на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати з 02.03.2020 року по день фактичної виплати 13.02.2025 року у сумі 482 758 гривень 22 копійки, а тому звернувся з даним позовом до суду.
Суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення виходив з того, що порушене Відповідачем право Позивача на повий розрахунок при звільненні служби є поновлено судовими рішеннями та захищено шляхом стягнення з Відповідача середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а тому відсутні підстави для повторного притягнення Відповідача до аналогічної відповідальності за аналогічні дії, що мали місце в день звільнення Позивача зі служби.
Колегія суддів частково погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, однак не погоджується із обрахунком середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, виходячи з наступного.
Спеціальним законодавством, яке регулює грошове забезпечення військовослужбовців, не встановлено дату проведення остаточного розрахунку зі звільненими працівниками та відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, тому суд приходить до висновку про можливість застосування норм статті 116 та 117 Кодексу законів про працю України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) (далі - КЗпП України) як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення з військової служби.
Згідно зі ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.
Відповідно ст.117 КЗпП України в редакції чинній після 19.07.2022, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.
Отже, не проведення з вини уповноваженого органу розрахунку з працівником у строк передбачений ст.116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України. Тобто, роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, зокрема, після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати ( індексації) і проведення цієї виплати.
Водночас, ст. 117 КЗпП України не визначає чітких критеріїв оцінки пропорційності розміру виплати за цією статтею. При цьому, Верховним Судом сформовано ряд правових позицій, які застосовують співмірність розміру виплат пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні за відсутності законодавчого врегулювання цього.
Середньоденний заробіток позивача, відповідно до довідки відповідача (а.с.57), складає 522,15 гривень.
За період з 02.03.2020 по 13.02.2025 розмір коштів пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні позивача, складатиме 945 091,50 грн. (522,15 грн. х 1810 днів).
У цій справі судом першої інстанції обґрунтовано враховано норми ст.117 КЗпП України у редакції, яка діяла до 19.07.2022 щодо періоду з 02.03.2020 по 18.07.2022 та після цієї дати щодо періоду з 19.07.2022 по 03.02.2025.
Водночас, колегія суддів враховує позицію сформовану у постанові Верховного Суду від 06 грудня 2024 року по справі № 440/6856/22, зокрема, що до 19.07.2022 період стягнення середнього заробітку регулюється редакцією статті 117 Кодексу законів про працю України, до внесення у неї змін Законом №2352-ІХ, тобто без обмеження строком виплати у шість місяців, проте період з 19.07.2022 регулюється вже нині чинною редакцією статті 117 Кодексу законів про працю України, яка передбачає обмеження виплати такому працівникові шістьма місяцями.
Так, період затримки розрахунку при звільненні з 02.03.2020 по 18.07.2022, становить 869 днів. При цьому, позивачу належало до виплати при звільненні 532 492,23 гривень (в тому числі на виконання інших судових рішень), з яких на виконання рішення суду у справі №360/922/24 виплачено 46 392,37 гривень, 32 351,51 грн. - грошове забезпечення виплачено у добровільному порядку при звільненні з військової служби; 453 748, 35 грн. - середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за 869 днів.
Водночас, колегія суддів зауважує, що постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 07.07.2022 року по справі № 240/27228/21 стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 березня 2020 року по день фактичного розрахунку - 12 серпня 2021 року, в сумі 61 718 грн. 13 коп.
Таким чином, колегія суддів вважає, що з огляду на часткове відшкодування позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 березня 2020 року по день фактичного розрахунку - 12 серпня 2021 року, в сумі 61 718 грн. 13 коп., дана сума підлягає відніманню від суми нарахованої судом у даній справі. Отже, 532 492,23 гривень - 61 718 грн. 13 коп.
Частка коштів, яка не була вчасно виплачена позивачу згідно доказів наданих до суду становить 0,10% (46 392,37/ 470 711,10 х 100%).
Отже, сума заборгованості, визначеної відповідно до ст.117 КЗпП України, становитиме: 522,15 гривень (середньоденна зарплата) х 0,10% (частка заборгованості) х 869 (дні затримки по 18.07.2022) = 45 374,84 гривні, враховуючи принципи пропорційності та співмірності сформований Верховним Судом у вищевказаних справах.
Щодо застосування редакції КЗпП України, яка діє з 19.07.2022 для періоду з 19.07.2022 по 14.02.2025, який обмежується 6-ма місяцями, судом першої інстанції доречно враховано позицію Верховного Суду, яка викладена у постанові від 06 грудня 2024 року по справі № 440/6856/22.
Крім того, відповідно до висновків Судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладених у постанові від 06 грудня 2024 року у справі № 440/6856/22, у зв`язку з обмеженням законодавцем строку звернення до суду у таких спорах та можливістю отримання середнього заробітку шістьма місяцями, застосовувати висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 26.09.2019 у справі № 761/9584/15-ц, на правовідносини, які регулюються статтею 117 Кодексу законів про працю України в редакції Закону № 2352-IX, не є можливим.
Водночас Верховний Суд зауважив, що належить враховувати норми статті 117 Кодексу законів про працю України у редакції, яка діяла до 19.07.2022 із урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц, які безпосередньо стосуються норм статті 117 Кодексу законів про працю України у редакції, яка діяла до 19.07.2022, а на їх виконання підлягає встановленню: розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні; загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат; частка коштів, яка була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат; частка коштів, яка не була виплачена позивачу при звільненні у порівнянні з загальним розміром належних позивачеві при звільненні виплат. Належить також враховувати приписи чинної редакції статті 117 Кодексу законів про працю України щодо періоду з 19.07.2022, яким законодавець обмежив виплату 6 місяцями, проте без застосування принципу співмірності цієї суми щодо коштів, які роботодавець невчасно сплатив працівникові.
Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом у постанові №420//11416/23 від 15.02.2024 (також вказує позивач у позові) з направленням справи на розгляд апеляційної інстанції, яка у постанові від 21.05.2024 застосувала за період до 18.07.2022 принцип співмірності, а з 19.07.2022 чинну редакцію статті 117 КЗпП України, яка передбачає обмеження строку виплати працівникові шістьма місяцями.
Відтак, позивач має право на отримання середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 19.07.2022 по 18.01.2023, який за 184 календарних днів (6 місяців), становитиме 184 (днів) х 522,15 грн. середньоденний заробіток) = 96 075,60 гривень.
Також, суд враховує, що стягуючи з відповідача на користь позивача суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, слід зазначити про відрахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів, оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є обов`язком роботодавця та працівника, а не суду, тому розрахунки, наведені в судовому рішенні, є тією сумою коштів, з яких в подальшому роботодавцем здійснюються утримання податку з доходів та інших обов`язкових платежів.
Відтак, розрахунок невиплаченого позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 02.03.2020 по 18.07.2022 становить 45 374,84 грн., а за період з 19.07.2022 по 18.01.2023 у розмірі 96 075,60 грн., що разом становитиме 141 450 грн. 44 коп.
Таким чином, враховуючи встановленні судом обставини колегія суддів приходить до висновку, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнення з 02.03.2020 по 13.02.2025 року підлягає виплаті у розмірі 141 450 грн. 44 коп.
Виходячи з вищенаведеного, доводи апеляційної скарги позивача є частково слушними та підлягають врахуванню під час розгляду цієї справи, що є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення з прийняттям нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог із присудженням суми середнього заробітку, яка підлягає стягненню на користь позивача з відповідача.
Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно із ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 01 вересня 2025 року скасувати.
Прийняти нову постанову, адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати йому середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.03.2020 року по 13.02.2025 року включно.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.03.2020 року по 13.02.2025 року включно у сумі 141 450 грн. 44 коп.
В решті позовних вимог - відмовити.  

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст. 328, 329 КАС України.  

Головуючий	 	 	Капустинський М.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Шидловський В.Б.    Сапальова Т.В.