ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2025 року	Львів	Справа № 260/6735/24 пров. № А/857/6573/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:                                        Гуляка В.В.
суддів:                                                              Ільчишин Н.В., Носа С.П. 
за участі секретаря судового засідання:           Вовка А.Ю. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 , 
на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 09 січня 2025 року (суддя – Пелеханова З.Б., час ухвалення – 15:14 год., місце ухвалення – м. Ужгород, дата складання повного рішення – 15.01.2025), 
в адміністративній справі №260/6735/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, 
про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити дії, 

                                                           встановив:

У жовтні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до відповідача Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, в якому просив: 1) визнати протиправним наказ №2455 від 02.10.2024 року Головного управління Національної поліції України в Закарпатській області “Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих поліцейських батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) ГУНП” у частині притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у виді – звільнення з служби в поліції відповідно до пункту 7 частини 3 статті 13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, та наказ №202 від 04.10.2024 року Головного управління Національної поліції України в Закарпатській області «По особовому складу» про звільнення з служби у поліції відповідно до ч.1 ст.77 ЗУ “Про Національну поліцію” у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України; 2) скасувати наказ №2455 від 02.10.2024 року ГУНП в Закарпатській області “Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих поліцейських батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) ГУНП” у частині притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у виді – звільнення з служби в поліції відповідно до пункту 7 частини 3 статті 13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України; 3) змінити підставу звільнення, яка вказана в наказі №202 від 04.10.2024 року Головного управління Національної поліції України в Закарпатській області “По особовому складу” про звільнення з служби у поліції відповідно до ч.1 ст.77 ЗУ “Про Національну поліцію” у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України, виклавши її у такій редакції – …. відповідно до частини 1 статті 77 ЗУ “Про Національну поліцію” звільнити зі служби в поліції за п.7 (за власним бажанням) капітана поліції ОСОБА_1 . 
Відповідач позовних вимог не визнав, подав відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. 
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 09 січня 2025 року в задоволенні адміністративного позову - відмовлено повністю. 
З рішенням суду першої інстанції від 09.01.2025 року не погодився позивач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що рішення суду винесено з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а відтак рішення суду підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі. 
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що суд помилково відхилив посилання позивача про те, що при вирішенні цієї справи мають застосовуватись загальні правила, встановлені статтею 38 Кодексу законів про працю, а застосував у даному випадку саме «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 року №114 (далі - Положення №114)». Порядок звільнення з роботи працівника поліції, який не укладав трудового договору регулюється ст. 38 Кодексу законів про працю України та ЗУ «Про Національну поліцію», інших діючих нормативних документів, які б стосувалися порядку звільнення чи призначення на роботу працівника Національної поліції не має. Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затверджене постановою КМ України від 29 липня 1991 року № 114 є положенням, яке під час розгляду справи суд взяв до уваги не може застосовуватися у даному випадку так як воно стосувалося працівників міліції, а не працівників Національної поліції, а тому керуватися цим положенням при звільненні працівників Національної поліції є протиправним та незаконним. Також апелянт (позивач) вказує, що він діючи у відповідності із чинним законодавством, завчасно подав роботодавцю «керівнику ГУНП в Закарпатській області» за дві неділі до звільнення, а саме 22.08.2024 року рапорт про звільнення зі служби за власним бажанням, однак безпідставно та незаконно керівництвом ГУНП в Закарпатській області останнього звільнено з посади за власним бажанням не було, а навпаки було ініційоване безпідставно службове розслідування притягнуто останнього до дисциплінарної відповідальності та звільнено останнього зі служби через реалізацію дисциплінарного стягнення. 
За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду від 09.01.2025 та ухвалити нове рішення про задоволення позовної заяви повністю. 
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначає, що апеляційна скарга є безпідставною, і в її задоволенні слід відмовити, так як рішення суду є законним і обґрунтованим. Просить апеляційну скаргу відхилити, залишивши без змін оскаржене рішення суду. 

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення. 

Суд встановив такі фактичні обставини справи. 
Позивач ОСОБА_1 до 12.06.2024 року перебував на посаді старшого дізнавача сектору дізнання Хустського районного управління поліції ГУНП в Закарпатській області. 
Наказом №124 о/с від 12.06.2024 ОСОБА_1 призначений інспектором взводу №1 роти №1 батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) ГУНП. 
22.08.2024 року ОСОБА_1 подав рапорт керівнику ГУНП в Закарпатській області відповідно до якого просив звільнити його з служби у поліції відповідно до ч. 1 ст. 77 (за власним бажанням) (а.с. 5). 
Листом Управління кадрового забезпечення ГУНП в Закарпатській області від 12.09.2024 року №2066-2024 позивача було повідомлено про те, що відповідно до службового листа Голови Національної поліції України від 31.05.2021 року №6684/01/12-2021 “Про розгляд рапортів поліцейських про звільнення із служби в поліції за особистим бажанням» поліцейські, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ним рішення не пізніше як за три місяці до його звільнення, про що подають рапорт. Звільнення раніше 3-х місячного терміну можливе тільки при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків. Вичерпний перелік поважних причин, можуть бути підставою для звільнення зі служби затверджений постановою Кабінету міністрів України від 12.06.2013 №413 Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення зі служби. У рапорті не зазначена причина звільнення зі служби в поліції, яка передбачена вище зазначеною постановою №413. Враховуючи вищевикладене, керівництвом ГУНП в Закарпатській області може бути прийняте рішення щодо звільнення Вас зі служби в поліції за власним бажанням не раніше 3-х місячного терміну з дати написання рапорту, тобто з 05.12.2024 року (а.с. 8). 
Також судом встановлено, що 20.06.2024 керівникам галузевих служб ГУНП в Закарпатській області, начальникам районних управлінь, районних відділів, відділів та відділень ГУНП була надіслана службова телеграма №997/106/03/8 - 2024, підписана заступником начальника ГУНП полковником поліції В. Кедою, про необхідність забезпечити явку особового складу поліції, який включений до складу БПОП ГУНП для проведення загального шикування на базі тренінгового центру ГУНП “Шипка” 21.06.2024 на 10.00. 
Керівником ГУНП в Закарпатській області 21.06.2024 року було видано наказ №1541 “Про організацію навчально – тренувальних зборів з поліцейськими батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) ГУНП в Закарпатській області”, згідно якого, у період з 24.06.2024 по 06.07.2024 на базі тренінгового центру ГУНП відбулись відповідні навчання, з залученням до них 100% особового складу батальйону, з метою підвищення ефективності виконання завдань під час воєнного стану за призначенням поліцейськими та забезпечення психологічної готовності до дій у ситуаціях різних ступенів ризику, ознайомлення з основними тактичними принципами роботи підрозділу в круговій обороні, пересування особового складу в бойових порядках на різних типах місцевості (в тому числі під час безпосереднього контакту з противником), особливостями пересування та ведення бойових дій у міській забудові та вивчення правил і порядку дій під час виконання завдань за призначенням при знешкодженні диверсійних груп, проведенні аеророзвідки, заходів територіальної оборони та заходів із забезпечення публічної безпеки і порядку на деокупованих територіях. 
05.07.2024 року керівником ГУНП в Закарпатській області було видано наказ №1659 “Про організацію навчально – тренувальних зборів з поліцейськими батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) ГУНП в Закарпатській області”, згідно якого, у період з 08.07.2024 по 04.09.2024 на базі тренінгового центру ГУНП продовжуються відповідні навчання, з залученням до них 100 % особового складу батальйону. 
На виконання наказу ГУНП в Закарпатській області від 06.09.2024 №2219 “Про організацію навчально – тренувальних зборів з поліцейськими батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) ГУНП в Закарпатській області”, з поліцейськими батальйону, з 05.09.2024 по 30.09.2024 організовано навчально – тренувальні збори у тренінговому центрі ГУНП. 
За результатами прибуття особового складу батальйону було встановлено що 13.09.2024 року та 14.09.2024 року на вказані навчально – тренувальні збори, не прибув інспектор взводу №1 роти №1 БПОП ГУНП капітан поліції ОСОБА_1 (а.с. 76, 77, 78). 
Наказом керівника ГУНП в Закарпатській області №2324 від 19.09.2024 створено дисциплінарну комісію та призначено службове розслідування, з метою встановлення обставин за фактом не прибуття на навчально-тренувальні збори окремих поліцейських батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) ГУНП в Закарпатській області (а.с. 46). 
Так, матеріалами службового розслідуванням встановлено, 16.09.2024 та 18.09.2024 на ім`я керівника Головного управління Національної поліції в Закарпатській області за підписом командира батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) ГУНП в Закарпатській області надійшов рапорт щодо ініціювання проведення службового розслідування, зокрема, за фактом неприбуття інспектора взводу №1 роти №1 БПОП ГУНП капітана поліції ОСОБА_1 до тренінгового центру ГУНП, з метою проходження навчально – тренувальних зборів, без поважних на те причин. 
З метою з`ясування обставин неприбуття вищезазначених поліцейських для проходження навчально – тренувальних зборів, проведено опитування командира БПОП (стрілецький) ГУНП ОСОБА_2 , який пояснив, що виконує обов`язки командира БПОП (стрілецький) ГУНП та знаходиться на базі тренінгового центру ГУНП. На базі вказаного тренінгового центру, ОСОБА_2 бере участь у проведенні навчально - тренувальних зборів з особовим складом батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) ГУНП відповідно до наказу ГУНП від 06.09.2024 № 2219 “Про організацію навчально - тренувальних зборів з поліцейськими батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) ГУНП в Закарпатській області”. У відповідності до вказаного наказу ГУНП, навчально - тренувальні збори мають проводитися з 06.09.2024 по 30.09.2024. На загальне шикування підрозділу 13.09.2024 та 14.09.2024 не прибув інспектор взводу № 1 роти № 1 БПОП ГУНП капітан поліції ОСОБА_1 , 16.09.2024 не прибув начальник відділення зв`язку та спеціальної техніки БПОП ГУНП капітан поліції ОСОБА_3 , 18.09.2024 не прибув заступник командира взводу № 2 роти № 1 БПОП ГУНП майор поліції ОСОБА_4 та 18.09.2024 не прибув інспектор взводу №1 БПОП ГУНП старший лейтенант поліції ОСОБА_5 .. Опитуваний ОСОБА_2 повідомив, що вказані вище поліцейські про причини свого неприбуття до підрозділу для подальшого несення служби не повідомляли. Разом з цим, під час спроб з`ясувати хоч якісь відомості про їх місцезнаходження, останні на телефонні дзвінки не відповідали. З даного приводу ним був підготовлений та направлений рапорт до начальника ГУНП області з метою ініціювання проведення службового розслідування за фактами неприбуття на службу. 
Опитаний з даного приводу заступник командира БПОП (стрілецький) ГУНП капітан поліції ОСОБА_6 повідомив, що бере участь у проведенні навчально - тренувальних зборів з особовим складом батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) ГУНП відповідно до наказу ГУНП від 06.09.2024 № 2219 “Про організацію навчально - тренувальних зборів з поліцейськими батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) ГУНП в Закарпатській області”. У відповідності до вказаного наказу ГУНП, навчально - тренувальні збори мають проводитися з 06.09.2024 по 30.09.2024. 
Опитано безпосереднього керівника поліцейського ОСОБА_1 , а саме заступника командира взводу №1 роти №1 БПОП ГУНП старшого лейтенанта поліції ОСОБА_7 , який пояснив, що на базі тренінгового центру ГУНП в Закарпатській області, він як заступник командира взводу №1 роти №1 батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) ГУНП бере безпосередню участь у проведенні навчально – тренувальних зборів батальйону, відповідно до наказу ГУНП від 06.09.2024 №2219 “Про організацію навчально - тренувальних зборів з поліцейськими батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) ГУНП в Закарпатській області”. Йому стало відомо, що 13.09.2024 та 14.09.2024 інспектор взводу №1 роти №1 БПОП (стрілецький) ГУНП капітан поліції ОСОБА_1 на навчально-тренувальні збори не прибув, за фактом чого складені комісійні Акти про його відсутність. 
З метою з`ясування всіх обставин неприбуття поліцейських, в тому числі ОСОБА_1 , до тренінгового центру ГУНП, а також, з метою реалізації права поліцейського надавати пояснення з приводу обставин вчинення ним дисциплінарного проступку, 25.09.2024 за допомогою засобів електронної комунікації, за контактними даними (мобільними номерами телефонів) через мессенджер “WhatsApp”, вказаним поліцейським БПОП (стрілецький) ГУНП були надіслані запрошення (від 25.09.2024 № 3077-2024, № 3078-2024, № 3072-2024, № 3073-2024 та № 3075-2024) прибути до тренінгового центру ГУНП області на засідання дисциплінарної комісії для надання пояснень о 15.00 01.10.2024. Також, вказані вище запрошення, були надіслані за допомогою поштового зв`язку, рекомендованим листом за адресами їх місця проживання. Однак, станом на 15.00 01.10.2024, у відповідності до вказаних вище запрошень, які поліцейські отримали в установленому законом порядку, останні не з`явилися, не повідомивши причин неприбуття. За фактом неприбуття на засідання дисциплінарної комісії з метою надання пояснень поліцейських в тому числі і  членами дисциплінарної комісії складено акт про відмову від дачі пояснень від 01.10.2024. 
Також дисциплінарною комісією направлено запит директору Державної установи “Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Закарпатській області” Івану Лемку, щодо отримання інформації з приводу перебування поліцейських в тому числі ОСОБА_1 , на лікарняному за вказані дні їх відсутності. З отриманої відповіді (реєстр № 33/27-1110 від 17.09.2024) вбачається, що за вказаний в запиті період поліцейські БПОП (стрілецький) ГУНП області Росоха О.В., на лікарняному не перебував та про відкриття лікарняних в інших медичних установах не повідомляв. 
За результатами службового розслідування складено Висновок від 02.10.2024 «За фактами безпідставного не прибуття на службу окремих поліцейських батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) ГУНП в Закарпатській області», у якому, зокрема, сформовано висновок про те, що за вчинення грубого дисциплінарного проступку, порушення пунктів 1, 2, 4, 5, 6 частини 3 статті 1, частин 1, 2 статті 5 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, пунктів 1, 2 частини 1 статті 18, частини 1 статті 64 Закону України від 02.07.2015 № 580-VIII “Про Національну поліцію”, пункту 4 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України, абзаців 1, 12 частини 1 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС від 09.11.2016 № 1179 та статті 38 Закону України “Про запобігання корупції”, що виразилось у безпідставному невиході на службу в умовах воєнного стану та посиленого варіанту службової діяльності, не повідомленні безпосереднього керівника про причини невиходу на службу, порушенні Присяги та Правил етичної поведінки поліцейського, а також невиконанні наказу керівництва Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, інспектора взводу №1 роти №1 батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) ГУНП в Закарпатській області капітана поліції ОСОБА_1 , відповідно до пункту 7 частини 3 статті 13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, звільнити зі служби в поліції (а.с. 95-105). 
Наказом ГУНП в Закарпатській області №2455 від 02.10.2024 року “Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих поліцейських батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) ГУНП”, за вчинення грубого дисциплінарного проступку, порушення пунктів 1, 2, 4, 5, 6 частини 3 статті 1, частин 1, 2 статті 5 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, пунктів 1, 2 частини 1 статті 18, частини 1 статті 64 Закону України від 02.07.2015 № 580-VIII “Про Національну поліцію”, пункту 4 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України, абзаців 1, 12 частини 1 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС від 09.11.2016 № 1179 та статті 38 Закону України “Про запобігання корупції”, що виразилось у безпідставному невиході на службу в умовах воєнного стану та посиленого варіанту службової діяльності, не повідомленні безпосереднього керівника про причини невиходу на службу, порушенні Присяги та Правил етичної поведінки поліцейського, а також невиконанні наказу керівництва Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, інспектора взводу №1 роти №1 батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) ГУНП в Закарпатській області капітана поліції ОСОБА_1 , відповідно до пункту 7 частини 3 статті 13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, було звільнено зі служби в поліції (а.с. 107). 
Наказ ГУНП в Закарпатській області №2455 від 02.10.2024 року було реалізовано шляхом видання наказу ГУНП в Закарпатській області №202о/с від 04.10.2024 року, яким ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) відповідно до п.6 ч.1 ст.77 Закону України “Про Національну поліцію”, з 04 жовтня 2024 року (а.с. 7). 
Вважаючи такі накази про звільнення зі служби в поліції протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом. 

Переглядаючи рішення суду першої інстанції від 09.01.2025 в межах доводів і вимог апеляційної скарги позивача, колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову, з врахуванням наступного. 
Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн. 
Наведені норми означають, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень. 
Нормативно-правовим актом, який визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України, є Закон України “Про Національну поліцію” від 02.07.2015 №580-VIII (далі – Закон №580-VIII). 
Також спірні правовідносини регулюються Законом України “Про Дисциплінарний статут Національної поліції України” від 15.03.2018 №2337-VІІІ (далі - Дисциплінарний статут) та іншими нормативно-правовими актами. 
Так, частиною 1 ст.18 Закону №580-VIII передбачено, що поліцейський зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини; 4) надавати невідкладну, зокрема до медичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я; 5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді. 
Згідно з частиною першою статті 59 Закону № 580-VIII, служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. 
Статтею 64 Закону № 580-VIII визначена Присяга працівника поліції. 
Згідно з п.1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09.11.2016 року №1179 (далі Правила етичної поведінки), під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен, з-поміж іншого: неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами; за будь-яких обставин і відносно будь-якої людини як у робочий, так і в неробочий час поліцейський зобов`язаний дотримуватися норм професійної етики. 
Частинами 1, 2 ст. 19 Закону №580-VІІІ передбачено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом. 
Судом першої інстанції також вірно враховано, що Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 “Про введення воєнного стану в Україні”, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозицій Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України “Про правовий режим воєнного стану”, з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 на території України введено воєнний стан. Строк дії Указу в подальшому продовжено відповідними Указами Президента України (№ 133/2022 від 14.03.2022, № 259/2022 від 18.04.2022, № 341/2022 від 17.05.2022, № 573/2022 від 12.08.2022, № 757/2022 від 07.11.2022, №58/2023 від 06.02.2023, №254/2023 від 01.05.2023, №451/2023 від 26.07.2023) з 18 серпня 2023 року строком на 90 діб. 
За визначенням, наведеним у ст. 1 Закону України “Про правовий режим воєнного стану” воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. 
Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України “Про правовий режим воєнного стану”, у період дії воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Національного банку України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, судів, органів прокуратури, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, розвідувальних органів та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність. 
Згідно з ст. 16 цього ж Закону за рішенням Ради національної безпеки і оборони України, введеним у дію в установленому порядку указом Президента України, утворені відповідно до законів України військові формування залучаються разом із правоохоронними органами до вирішення завдань, пов`язаних із запровадженням і здійсненням заходів правового режиму воєнного стану, згідно з їх призначенням та специфікою діяльності. 
Згідно п. 13 ч. 4 ст. 9 Закону України “Про критичну інфраструктуру” від 16.11.2021 №1882-IX, до життєво важливих функцій та/або послуг, порушення яких призводить до негативних наслідків для національної безпеки України, належать, зокрема: правопорядок, здійснення правосуддя, тримання під вартою. 
При цьому, Законом від 15.03.2022 №2123-IX статтю 8 Закону України “Про Національну поліцію” доповнено частиною четвертою такого змісту: “Під час дії воєнного стану поліція діє згідно із призначенням та специфікою діяльності з урахуванням тих обмежень прав і свобод громадян, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, що визначаються відповідно до Конституції України та Закону України “Про правовий режим воєнного стану”. 
Зокрема, стаття 24 Закону України “Про Національну поліцію” у редакції Закону №1702-IX від 16.07.2021 “Про основи національного спротиву” передбачає додаткові повноваження поліції. Згідно з ч.ч.2,3 ст. 24 Закону №580-VІІІ у разі виникнення загрози державному суверенітету України та її територіальної цілісності, а також у ході відсічі збройної агресії проти України органи та підрозділи, що входять до системи поліції, відповідно до законодавства України беруть участь у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості. У ході забезпечення та здійснення заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості, виконання завдань територіальної оборони органи та підрозділи, що входять до системи поліції та дислокуються в межах Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, області, міста Києва, підпорядковуються відповідному начальнику Головного управління Національної поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, області, місті Києві. 
Аналіз наведених норм права доводить, що працівники поліції мають спеціальний статус, і приймаючи присягу працівника поліції, погоджуються на підвищені вимоги, які пред`являються до працівників поліції при проходженні служби і яких вони повинні дотримуватися. 
Приписами частини першої статті 77 Закону №580-VIII визначено чіткий перелік підстав коли поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється. 
Крім цього, Законом України від 15.03.2018 №2337-VIII “Про Дисциплінарний статут Національної поліції” затверджено Дисциплінарний статут Національної поліції України (далі - Дисциплінарний статут). 
В розумінні частини 1 статті 1 Закону № 2337-VIII, службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно- правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України. 
Згідно з ч.2 цієї статті, службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу. 
Відповідно до ч.1 ст.11 Дисциплінарного статуту, за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. 
Статтею 12 Дисциплінарного статуту визначено, що дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції. 
За змістом ч.ч. 1-3 ст. 13 Дисциплінарного статуту, дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків. Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони. До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1)зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції. 
З метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків проводиться службове розслідування. 
Статтею 14 Дисциплінарного статуту встановлено, що службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського. Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків. Службове розслідування проводиться на засадах неупередженості та рівності всіх поліцейських перед законом незалежно від займаної посади, спеціального звання, наявних у них державних нагород та заслуг перед державою. 
Відповідно до частини першої статті 15 Дисциплінарного статуту, проведення службових розслідувань за фактом порушення поліцейським службової дисципліни здійснюють дисциплінарні комісії. 
За приписами частини 3 статті 19 Дисциплінарного статуту Національної поліції, під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби. Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України. 
Процедуру проведення службового розслідування стосовно поліцейського, права учасників службового розслідування, порядок оформлення його результатів, прийняття та реалізації рішень за результатами службового розслідування визначає Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затверджений Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2018 №893, зареєстрований у Міністерстві юстиції України 28.11.2018 за № 1355/32807 (далі - Порядок №893). 
Відповідно до п.1 Розділу ІІ Порядку №,893 службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.
Підставами для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку. 
Згідно пункту 1 Розділу VI Порядку №893, зібрані під час проведення службового розслідування матеріали та підготовлені дисциплінарною комісією документи формуються нею у справу. 
Відповідно до п.2 розділу VI цього Порядку, підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин. Висновок службового розслідування готує і підписує дисциплінарна комісія. 
У розглядуваній справі судом встановлено, що на підставі здобутої під час службового розслідування інформації, яка свідчить про безпідставний невихід на службу поліцейських батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) ГУНП поліцейських, в тому числі   ОСОБА_1 , а також неповідомлення про причини своєї відсутності безпосереднього керівника, дисциплінарна комісія констатувала, що така поведінка вищевказаних поліцейських дестабілізує роботу поліції та впливає на планування та організацію керівництвом несення служби в умовах воєнного стану, негативно відображається на внутрішньому кліматі та дисципліні у колективі де проходили службу вищевказані поліцейські. 
Згідно п.1 частини 3 ст.1 Дисциплінарного статуту НПУ, службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України “Про Національну поліцію” зобов`язує поліцейського бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України. 
Відповідно пунктів 4, 5 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту НПУ, службова дисципліна, зобов`язує поліцейського безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону. Вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника. 
Частиною першою та другою статтею п`ятою Дисциплінарного статуту НПУ визначено, що поліцейський отримує наказ від керівника в порядку підпорядкованості та зобов`язаний неухильно та у визначений строк точно його виконувати. Забороняється обговорення наказу чи його критика. За відсутності можливості виконати наказ поліцейський зобов`язаний негайно повідомити про це безпосередньому керівнику з обґрунтуванням причин невиконання і повідомленням про вжиття заходів до подолання перешкод у виконанні наказу. 
Відповідно до абзацу 1 частини 1 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС від 09.11.2016 № 1179, під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами В абзаці 13 частини 1 розділу II цих Правил, під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді. 
Зі змісту присяги працівника поліції слідує, що його поведінка має відповідати очікуванню громадськості й забезпечувати довіру суспільства та громадян до поліції, не тільки під час виконання службових обов`язків, а й у повсякденному житті. Працівник поліції має усвідомлювати, що займана посада є виявом довіри народу, стверджувати та відстоювати честь і гідність свого звання, несучи відповідальність перед державою і суспільством та вживати заходів задля підвищення авторитету і позитивного іміджу органів поліції. Тобто, поліцейський повинен уникати вчинення таких дій, які підривають довіру та авторитет органів поліції і їх працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби. Таким чином неповідомлення про причини неможливості виконання наказу безпосереднього керівника, безумовно вказує на бездіяльність, несумлінне та недобросовісне виконання обов`язків поліцейським в умовах воєнного стану, що мають наслідки порушення Присяги поліцейського. 
Складаючи Присягу, поліцейський покладає на себе не тільки певні службові зобов`язання, але й моральну відповідальність за їх виконання. Порушення Присяги слід розуміти як скоєння поліцейським проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету органів поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків. Присяга поліцейського передбачає зобов`язання виконувати обов`язки сумлінно. Тобто, порушення Присяги - це несумлінне, недобросовісне виконання обов`язків поліцейським. Про несумлінність дій (бездіяльності) поліцейського свідчить невиконання обов`язків умисно або внаслідок недбалого ставлення до них. 
Отже, про всі обставини щодо неможливості проходження служби та виконання наказу, позивач зобов`язаний був діяти професійно та повідомити свого безпосереднього керівника, що в умовах воєнного стану є вкрай важливим, оскільки планування роботи поліції в умовах воєнного стану напряму впливає на виконання особовим складом поліції завдань з захисту державному суверенітету України та її територіальної цілісності. В свою чергу не інформування керівника про будь які обставини неможливості виконання наказу керівника, перешкоджає іншим поліцейським злагоджено та професійно виконувати їхні обов`язки, що впливає на планування та організацію керівництвом несення служби в умовах воєнного стану та дестабілізує роботу поліції. 
Таким чином суд першої інстанції дійшов до обгрунтованого висновку, що позивач уникаючи проходження служби в батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) ГУНП в Закарпатській області, свідомо не повідомляв свого безпосереднього керівника про його перебування на лікарняному, що розцінюється як несумлінне, недобросовісне виконання службових обов`язків як поліцейського у захисті Українського народу, охорони прав і свобод людини, честі держави в період дії правового режиму воєнного стану в Україні. Такі дії позивача провокують у інших поліцейських негативну поведінку аналогічного характеру, що в умовах війни, є неприпустимо. Недотримання позивачем принципів діяльності поліцейського та вчиненні дій не сумісних з вимогами, що пред`являються до професійно-етичних якостей поліцейських, нехтування позивачем вимогами Закону №580-VІІІ, Присяги працівника поліції, Дисциплінарного статуту та Правилами поведінки, на переконання відповідача, призвело до скоєння ним проступку проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам у військовий час, що унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків і проходження служби у НП України. 
Відносно доводів апелянта (позивача) про те, що при його звільненні зі служби в поліції було безпідставно застосовано приписи Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 року №114, і не було застосовано загальних правил встановлених статтею 38 Кодексу законів про працю та ЗУ «Про Національну поліцію», колегія суддів зазначає наступне. 
Матеріалами справи, а зокрема і змістом спірних наказів №2455 від 02.10.2024 року та №202 від 04.10.2024 року Головного управління Національної поліції України в Закарпатській області, підтверджується, що позивача звільнено зі служби в поліції відповідно до пункту 7 частини 3 статті 13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України та відповідно до п 6, ч.1 ст.77 Закону України “Про Національну поліцію”, за вчинення таких порушень: пунктів 1, 2, 4, 5, 6 частини 3 статті 1, частин 1, 2 статті 5 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, пунктів 1, 2 частини 1 статті 18, частини 1 статті 64 Закону України від 02.07.2015 № 580-VIII “Про Національну поліцію”, пункту 4 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України, абзаців 1, 12 частини 1 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС від 09.11.2016 № 1179 та статті 38 Закону України “Про запобігання корупції”. 
Таким чином являються безпідставними доводи апелянта (позивача) про те, що звільнення позивача зі служби в поліції проведено із застосуванням приписів Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 року №114. 
Водночас, колегія суддів зазначає, що відносини щодо проходження публічної служби, а зокрема і служби в поліції, врегульовані як загальним законодавством України про працю, так і спеціальним законодавством. При цьому, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо спеціальними нормами не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі. 
Нормами спеціального законодавства у розглядуваних по даній адміністративній справі правовідносинах є, зокрема, Закон України “Про Національну поліцію”, Дисциплінарний статут Національної поліції України, інші нормативно-правові акти. 
При цьому, Кодекс законів про працю України визначає правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці. Цей Кодекс регулює загальні питання щодо трудових відносин всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя працівників, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини. 
Таким чином, являються безпідставними доводи апелянта (позивача) про те, що у розглядуваних правовідносинах підлягали до застосування норми статті 38 Кодексу законів про працю України, а не норми вищевказаного спеціального законодавства. 
Відносно доводів апелянта (позивача) про те, що він завчасно подав керівнику ГУНП в Закарпатській області рапорт про звільнення зі служби за власним бажанням, а тому його слід було звільнити з посади за власним бажанням, колегія суддів зазначає наступне. 
Матеріалами справи підтверджується, що 22.08.2024 року ОСОБА_1 подав рапорт керівнику ГУНП в Закарпатській області відповідно до якого просив звільнити його з служби у поліції відповідно до ч. 1 ст. 77 (за власним бажанням). 
Листом Управління кадрового забезпечення ГУНП в Закарпатській області від 12.09.2024 року №2066-2024 позивача було повідомлено про те, що керівництвом ГУНП в Закарпатській області може бути прийняте рішення щодо звільнення зі служби в поліції за власним бажанням не раніше 3-х місячного терміну з дати написання рапорту, у звязку із незазначенням (відсутністю) поважних причин, які можуть бути підставою для звільнення зі служби раніше 3-х місячного терміну. 
У подальшому, як підтверджується матеріалами справи, позивачем ОСОБА_1 було вчинено грубий дисциплінарний проступок, що виразилось у безпідставному невиході на службу 13.09.2024 і 14.09.2024 (незявлення до тренінгового центру ГУНП в Закарпатській області для проходження навчально-тренувальних зборів), в умовах воєнного стану та посиленого варіанту службової діяльності, не повідомленні безпосереднього керівника про причини невиходу на службу, порушенні Присяги та Правил етичної поведінки поліцейського, а також невиконанні наказу керівництва Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, порушенні норм Дисциплінарного статуту Національної поліції України, Закону України “Про Національну поліцію”. 
Саме у звязку із вищевказаними порушеннями і було звільнено позивача зі служби в поліції спірними наказами ГУНП в Закарпатській області №2455 від 02.10.2024 року та №202 від 04.10.2024 року. 
Таким чином, являються безпідставними доводи апелянта (позивача) про те, що звільнення його зі служби в поліції мало відбутись за п.7 (за власним бажанням) частини 1 статті 77 ЗУ “Про Національну поліцію”. 
Крім цього, суд апеляційної інстанції враховує, що апелянт (позивач) в апеляційній скарзі не оспорює (не наводить обгрунтувань) висновків відповідача Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, які відображені у Висновку службового розслідування від 02.10.2024 та у спірному наказі від 02.10.2024 року, про вчинення позивачем грубого дисциплінарного проступку, а саме, порушення пунктів 1, 2, 4, 5, 6 частини 3 статті 1, частин 1, 2 статті 5 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, пунктів 1, 2 частини 1 статті 18, частини 1 статті 64 Закону України від 02.07.2015 № 580-VIII “Про Національну поліцію”, абзаців 1, 12 частини 1 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС від 09.11.2016 № 1179 та статті 38 Закону України “Про запобігання корупції”, що виразилось у безпідставному невиході на службу в умовах воєнного стану та посиленого варіанту службової діяльності, не повідомленні безпосереднього керівника про причини невиходу на службу, порушенні Присяги та Правил етичної поведінки поліцейського, а також невиконанні наказу керівництва Головного управління Національної поліції в Закарпатській області. 
Колегія суддів наголошує, що згідно із пунктами 1 та 2 статті 18 Закону України “Про Національну поліцію”, поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва. 
Згідно статті 91 Закону України “Про Національну поліцію”, особливий характер служби в поліції містить такі спеціальні умови для певних категорій поліцейських: службу у святкові та вихідні дні; службу позмінно; службу з нерівномірним графіком; службу в нічний час. 
Службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України “Про Національну поліцію”, зобов`язує поліцейського: бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини; знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку; підтримувати рівень своєї підготовки (кваліфікації), необхідний для виконання службових повноважень; берегти службове майно, забезпечувати належний стан зброї та спеціальних засобів; поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень; дотримуватися правил носіння однострою та знаків розрізнення; сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції; під час несення служби поліцейському заборонено перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння. 
Частиною першою статті 12 Закону України “Про оборону України” від 06.12.1991 №1932-Х11 визначено, що участь в обороні держави разом із Збройними Силами України беруть у межах своїх повноважень інші військові формування, утворені відповідно до законів України, Державна спеціальна служба транспорту, Державна служба спеціального зв`язку та захисту інформації України, а також відповідні правоохоронні органи. Інші військові формування, утворені відповідно до законів України, та відповідні правоохоронні органи, зокрема: беруть участь у виконанні завдань територіальної оборони та руху опору, сприяють забезпеченню правового режиму воєнного стану; сприяють Збройним Силам України у виконанні ними завдань, здійснюють їх пріоритетне забезпечення та інші повноваження у сфері оборони України згідно із законодавством. 
Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що відповідач належними та допустимими доказами довів правомірність прийняття оскаржуваних наказів про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, при прийнятті яких відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому заявлені позовні вимоги не підлягають до задоволення. 
Апеляційний суд також враховує, що відповідно до статті 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції. 
З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи всебічно та об`єктивно з`ясовано обставин, що мають значення для справи та сформовано висновки, які відповідають фактичним обставинам справи, рішення суду винесено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому немає підстав для його скасування. 
Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд 

                                                          постановив:  

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення. 
Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 09 січня 2025 року в адміністративній справі №260/6735/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити дії – залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	В. В. Гуляк 	
судді	 	Н. В. Ільчишин 	
 	 	С. П. Нос  	
Повний текст постанови суду складено 08.09.2025 року