ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1366/25	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №703/1114/25 Категорія: 304070000 	Овсієнко І. В. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Фетісова Т. Л. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       24 вересня 2025 року                                                                                              м. Черкаси   

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідач	Фетісова Т. Л. 	
судді	Гончар Н. І., Сіренко Ю. В.	

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу відповідача на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 02.05.2025 (повний текст складено 02.05.2025, суддя в суді першої інстанції Овсієнко І. В.) у цивільній справі за позовом КП «Смілакомунтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання, 

в с т а н о в и в :

КП «Смілакомунтеплоенерго» звернулося до суду у лютому 2025 року з даним позовом, яким просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за надані послуги з жовтня 2021 року по січень 2025 року в розмірі 7751,80 грн, 698,74 грн інфляційних втрат, 199,89 грн 3% річних та 243,20 грн пені. В обґрунтування вказано на те, що відповідач в добровільному порядку оплату за отримані від позивача послуги з централізованого опалення не здійснює, що обумовило звернення з цим позовом до суду про стягнення наявної заборгованості та нарахованих згідно положень ст. 625 ЦК України інфляційних втрат та 3 % річних, а також пені, обумовленої договором.
Рішенням  Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 02.05.2025 позовні вимоги задоволено з посиланням на їх обґрунтованість.
На вказане рішення відповідач подав 15.06.2025 засобами поштового зв`язку апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, просить рішення суду скасувати та відхилити позовні вимоги. 
В обґрунтування вказано на те, що позовну заяву підписано представником позивача без підтверджених повноважень. Позивач не надав суду укладеного між сторонами договору про надання послуг. Позивач не уповноважений здійснювати розподіл послуг в середині багатоквартирного будинку. Методика №315, застосована позивачем для обрахунку використаної енергії, згідно висновків ВС у справі 620/10707/21 від 02.07.2024 може застосовуватися лише після укладення договору. 
Позивач протиправно не підготував та не уклав договір про спільне використання внутрішньобудинкових мереж будинку.
За актами зняття показань лічильника позивач має право виставляти вимоги лише особам, які їх підписали, до переліку яких відповідач не входить.
У рішенні помилково викладено позицію сторін по суті позовних вимог.
Жителі квартир, в яких установлено індивідуальне опалення (такі як відповідач), обігрівають місця загального користування в будинку у більшій мірі ніж позивач, адже в їхніх квартирах температура взимку сягає 27 градусів Цельсія, що сприяє прогріванню будинку в цілому.
Позивач у справі просить відшкодувати йому не витрати на обігрів місць загального користування, а втрати теплової енергії.
Позивач наголошує, що в цілому правовідносини сторін у справі можуть ґрунтуватися лише на договірних засадах, а договору між сторонами укладено не було.
Позивач не довів наявності у нього права власності на засоби постачання тепла до багатоквартирних будинків у місті Сміла.
Фактично послугами позивача відповідач у справі не користувався.
Формула нарахувань заборгованості (Z = 1 + опалювальна площа приміщень з індивідуальним опаленням у будинку / загальну опалювальну площу будинку) є невірною, адже коефіцієнт 1 не може бути більшим 1, враховуючи можливість переходу всіх квартир у будинку на індивідуальне опалення.
У відзиві на апеляційну скаргу представник КП «Смілакомунтеплоенерго» просив суд її відхилити, як безпідставну, а рішення суду першої інстанції – залишити без змін, оскільки вважає його законним та належним чином обґрунтованим.
У своїй відповіді на вказаний відзив ОСОБА_1 наполягає на доводах своєї скарги і просить їх задоволити .
Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є стягнення заборгованості в сумі 8893,63 грн. За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим . Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
При розгляді справи встановлено, що житло за адресою АДРЕСА_1 на праві приватної власності належить відповідачу ОСОБА_1 , що підтверджується копіями договорів міни та купівлі-продажу 1/2 частини вказаної квартири, що посвідчені приватним нотаріусом Смілянського міського нотаріального округу Таран Г. В. 07.05.2002.
Рішенням виконавчого комітету Смілянської міської ради №70 від 23.02.2018 КП «Смілакомунтеплоенерго» визнано виконавцем житлово-комунальних послуг з централізованого опалення та послуг з постачання теплової енергії для об`єктів усіх форм власності.
Отже КП «Смілакомунтеплоенерго» є постачальником теплової енергії на території м. Сміла, в тому числі і до будинку за адресою АДРЕСА_2 , а відтак аргументи апеляційної скарги про те, що позивач не довів наявності у нього права власності на засоби постачання тепла до багатоквартирних будинків у місті Сміла, є помилковими, так як право власності на обладнання, що використовується для забезпечення населення теплом, правового значення у правовідносинах щодо оплати фактично наданих послуг не має.
У даному випадку визначальним є факт надання таких послуг з боку позивача (виконавця) та відсутність оплати їх з боку відповідача (споживача).
Між сторонами справи виникли правовідносини з приводу постачання теплової енергії, які регулюються, зокрема, Законом України від 09.11.2017 №2189-VІІІ «Про житлово-комунальні послуги», який введений в дію з 01.05.2019 (надалі Закон №2189), Постановами КМУ від 21.07.2005 №630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» (надалі Правила від 21.07.2005) та від 21.08.2019 №830 «Про затвердження Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії».
З роздруківки із веб-сайту Смілянської міської ради вбачається, що 29.10.2021 опубліковано індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії від 25.10.2021.
Згідно з п. 10. 1 договору про надання послуг з централізованого опалення, цей договір є підставою для появи публічно-правових взаємовідносин КП «Смілакомунтеплоенерго» з усіма Споживачами, які підлягають під цю категорію.
Зобов`язання по укладенню договору покладено на Споживача (п. 2 ч. 2 ст. 7 Закону №2189). Відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону №2189 договір на надання житлово-комунальних послуг є договором приєднання.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії від 25.10.2021, згідно якого КП «Смілакомунтеплоенерго» як виконавець надає споживачам послуги, є договором приєднання, відповідно до ст. 634 ЦК України та публічним договором згідно зі ст. 633 ЦК України.
Відповідно до п. 10.2. Договору, згода Споживача є прийняттям ним публічної пропозиції КП «Смілакомунтеплоенерго» про укладення Договору.
В п. 1.1. Договору визначено, що згода - ненадання заперечень з боку Споживача щодо умов цього Договору впродовж 30 днів з дня опублікування.
В даному випадку, оскільки впродовж 30 днів з моменту опублікування Договору від відповідача жодних заперечень щодо умов Договору на адресу комунального підприємства не надходило, він вважається таким, що прийняв публічну пропозицію КП «Смілакомунтеплоенерго».
Відтак, оскільки відповідач споживав надані послуги, не відмовлявся від них у законному порядку, то згідно зі ст. 205, 901-903 ЦК України договір про надання послуг з централізованого теплопостачання між сторонами фактично відбувся.
Відповідно до п. 4 Індивідуального договору від 25.10.2021, фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання (додаток), сплата рахунка за надану послугу, факт отримання послуги.
Порядок нарахування та оплати за спожиті послуги передбачено п. 30-39 Індивідуального договору від 25.10.2021.
У відповідності до п. 31 Індивідуального договору від 25.10.2021, вартістю послуги є встановлений відповідно до законодавства тариф на теплову енергію.
Згідно з п. 34 Індивідуального договору від 25.10.2021, споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу.
Факт постачання теплової енергії у будинок, в якому знаходиться квартира відповідача, підтверджується спільними актами з балансоутримувачем будинку про подачу теплоносія кожного опалювального сезону, які розпочинаються та завершуються відповідно до рішень виконавчого комітету Смілянської міської ради, зокрема, акт від 25.10.2021, від 01.11.2022, від 01,11.2023, від 25.10.2024.
Згідно актів зняття показників засобів комерційного обліку теплової енергії зафіксовано щомісячні показники лічильника на будинок, які складені за участю представників балансоутримувача будинку.
Апеляційний суд враховує, що відсутність письмового договору про постачання теплової енергії не звільняє осіб, які використовують теплову енергію без укладання договору на теплопостачання, від обов`язку оплати за фактично спожиту теплову енергію (аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду в справі №922/4239/16 від 21.08.2019 та в постанові Верховного Суду від 26.04.2018 по справі № 904/6293/17).
Таким чином, незважаючи на укладення чи не укладення споживачем договору на теплопостачання місць загального користування, за умови отримання ним відповідних послуг, він несе обов`язок щодо оплати отриманої теплової енергії, що спростовує усі аргументи скаржника про відсутність укладеного ним із позивачем договору про централізоване опалення.
Як вбачається із п. 6 Правил, затверджених Постановою КМУ від 21.08.2019 №830 виконавець забезпечує постачання теплової енергії у відповідній кількості та якості, що забезпечує надання послуги встановленим нормативам: за індивідуальним договором з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем - до межі внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку (будівлі) та інженерно-технічних систем приміщення споживача; за договором з колективним споживачем, колективним договором, індивідуальним договором, договором з власником (користувачем) будівлі - до межі зовнішніх інженерних мереж постачання послуги виконавця та внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку (будівлі).
Згідно з абзацом 6 п. 14, відокремлення (відключення) від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води не звільняє власників квартир та нежитлових приміщень від обов`язку відшкодування витрат за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень та на функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку. Такий обсяг теплової енергії розраховується та розподіляється між всіма споживачами відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 №315.
За п. 38 споживач не звільняється від оплати послуги у частині відшкодування витрат за частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), у разі відключення (відокремлення) його квартири або нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання).
Плата виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання, складається з: 1) плати за послугу, що розраховується виходячи з розміру затверджених цін/ тарифів на відповідну комунальну послугу та обсягу спожитих комунальних послуг, визначеного відповідно до законодавства; 2) плати за абонентське обслуговування, яка не може перевищувати граничний розмір, визначений Кабінетом Міністрів України (ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).
Рішенням виконавчого комітету Смілянської міської ради №83 від 28.02.2019 позивачу встановлено тарифи для населення на послуги з централізованого опалення для абонентів житлових будинків з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії у розмірі 2300,21 грн/Гкал (з ПДВ).
Рішенням виконавчого комітету Смілянської міської ради №511 від 21.10.2021 позивачу встановлено тарифи для населення на послуги з централізованого опалення для абонентів житлових будинків з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії у розмірі 2544,00 грн/Гкал (з ПДВ).
Рішенням виконавчого комітету Смілянської міської ради №392 від 30.09.2022 позивачу встановлено тарифи для населення на послуги з централізованого опалення для абонентів житлових будинків з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії у розмірі 2742,86 грн/Гкал (з ПДВ).
Рішенням виконавчого комітету Смілянської міської ради №365 від 28.09.2023 позивачу встановлено тарифи для населення на послуги з централізованого опалення для абонентів житлових будинків з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії у розмірі 2945,02 грн/Гкал (з ПДВ).
Рішенням виконавчого комітету Смілянської міської ради №506 від 26.09.2024 позивачу встановлено тарифи для населення на послуги з централізованого опалення для абонентів житлових будинків з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії у розмірі 3769,13 грн/Гкал (з ПДВ).
Наказом КП «Смілакомунтеплоенерго» №242 від 21.10.2021 встановлено розмір плати за абонентське обслуговування на постачання теплової енергії щомісячно протягом року на одного абонента, що надається споживачам багатоквартирних будинків за індивідуальними договорами: для споживачів без вузлів комерційного обліку ТЕ 16,78 грн (з ПДВ), для споживачів з вузлами комерційного обліку ТЕ, які обліковуються на балансі КП «Смілакомунтеплоенерго» з урахуванням обслуговування ВКО ТЕ 30,48 грн (з ПДВ), для споживачів з вузлами комерційного обліку, які є власністю споживачів з урахуванням обслуговування ВКО ТЕ 20,17 грн (з ПДВ).
Наказом КП «Смілакомунтеплоенерго» №80 від 30.09.2022 встановлено розмір плати за абонентське обслуговування на постачання теплової енергії щомісячно протягом року на одного абонента, що надається споживачам багатоквартирних будинків за індивідуальними договорами: для споживачів без урахування обслуговування та заміни вузлів комерційного обліку ТЕ - 13,49 грн (з ПДВ); для споживачів з урахування обслуговування та заміни вузлів комерційного обліку ТЕ , які обліковуються на балансі КП «Смілакомунтеплоенерго» - 25,54 грн (з ПДВ); для споживачів з вузлами комерційного обліку, які є власністю споживачів - 16,61 грн (з ПДВ).
Наказом КП «Смілакомунтеплоенерго» №80 від 12.09.2023 встановлено розмір плати за абонентське обслуговування на постачання теплової енергії щомісячно протягом року на одного абонента, що надається споживачам багатоквартирних будинків за індивідуальними договорами: для споживачів без урахування обслуговування та заміни вузлів комерційного обліку ТЕ - 11,80 грн (з ПДВ); для споживачів з урахування обслуговування та заміни вузлів комерційного обліку ТЕ , які обліковуються на балансі КП «Смілакомунтеплоенерго» - 23,77 грн (з ПДВ); для споживачів з вузлами комерційного обліку, які є власністю споживачів - 14,52 грн (з ПДВ).
Наказом КП «Смілакомунтеплоенерго» №63 від 19.09.2024 встановлено розмір плати за абонентське обслуговування на постачання теплової енергії щомісячно протягом року на одного абонента, що надається споживачам багатоквартирних будинків за індивідуальними договорами: для споживачів без урахування обслуговування та заміни вузлів комерційного обліку ТЕ - 14,14 грн (з ПДВ); для споживачів з урахування обслуговування та заміни вузлів комерційного обліку ТЕ , які обліковуються на балансі КП «Смілакомунтеплоенерго» - 28,08 грн (з ПДВ); для споживачів з вузлами комерційного обліку, які є власністю споживачів - 17,53 грн (з ПДВ).
З актів подачі теплоносія вбачається, що у зв`язку з початком опалювальних сезонів у м. Смілі, до будинку за адресою АДРЕСА_2 , КП «Смілакомунтеплоенерго» було подано теплову енергію 25.10.2021, 01.11.2022 та 01.11.2023, 01.11.2024.
Актами про зняття показників засобів комерційного обліку теплової енергії зафіксовано щомісячні показники лічильника на багатоквартирний будинок, в якому знаходиться квартира відповідача.
Згідно наданої суду виписки по рахунку та розрахунків, позивачеві з жовтня 2021 року до січня 2025 року нараховано до сплати 6712,48 грн, заборгованості за постачання теплової енергії, що складається виключно із нарахувань за опалення місць загального користування, а також за період із листопада 2021 року до січня 2025 року 1039,32 грн заборгованості з абонплати. За вказаний період відповідач жодного разу не здійснював оплату вказаної послуги.
Спір про стягнення зазначеної заборгованості є предметом розгляду у даній справі. Правовідносини сторін, що виникли на підставі викладених вище фактичних обставин, регламентуються такими правовим нормами.
Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не передбачено договором або законом.
За змістом ст.ст. 67-68, 162 ЖК України наймач чи власник житла зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги по затвердженим тарифам. Плата за комунальні послуги вноситься щомісячно.
Згідно частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення глави 63 ЦК України можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.
Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.
Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Положеннями ст.ст. 526, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Як зазначено у ст. 610 ЦК України, - порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до положень ст. 611 ЦК України, - у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. 
Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з ч. 2  ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно п.п.18, 20, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630, споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.
З моменту надання позивачем споживачам послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання між сторонами справи відповідно до ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» виникли правовідносини, які полягають, зокрема, у наявності в споживача зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати за спожиті послуги. При цьому, відсутність відповідного договору на їх надання не звільняє споживачів від обов`язку оплачувати надані житлово-комунальні послуги, враховуючи норми п.1 ч.2 ст.7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги». 
Аналогічна правова позиція міститься в постановах ВС від 10.12.2018 у справі №638/11034/15-ц, від 18.03.2019 у справі №210/5796/16-ц, від 18.12.2019 у справі №522/2625/16-ц, від 25.03.2020 у справі №211/3347/18-ц.
Як вбачається із п. 6 Правил, затверджених Постановою КМУ від 21.08.2019 №830 виконавець забезпечує постачання теплової енергії у відповідній кількості та якості, що забезпечує надання послуги встановленим нормативам: за індивідуальним договором з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем - до межі внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку (будівлі) та інженерно-технічних систем приміщення споживача; за договором з колективним споживачем, колективним договором, індивідуальним договором, договором з власником (користувачем) будівлі - до межі зовнішніх інженерних мереж постачання послуги виконавця та внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку (будівлі).
Згідно з абзацом 6 п. 14, відокремлення (відключення) від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води не звільняє власників квартир та нежитлових приміщень від обов`язку відшкодування витрат за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень та на функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку. Такий обсяг теплової енергії розраховується та розподіляється між всіма споживачами відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 №315.
За п. 38 споживач не звільняється від оплати послуги у частині відшкодування витрат за частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), у разі відключення (відокремлення) його квартири або нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання).
Апеляційний суд враховує, що відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги – це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд згідно нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
До житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами п.2 ч.1 ст. 5 цього ЗУ). Права та обов`язки споживача визначені у статті 7 згаданого Закону (п.5 ч.2 вказаної статті зобов`язує споживача своєчасно оплачувати надані послуги).
З урахуванням наведеного правового регулювання, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції в цій справі прийшов до вірного висновку про необхідність стягнення з відповідача, як власника квартири у багатоквартирному будинку, де позивачем надаються послуги з централізованого опалення місць загального користування, заборгованості по оплаті наданих послуг та нараховані на неї 3% річних та інфляційні втрати згідно вимог ч.2 ст.625 ЦК України.
При цьому належить відхилити апеляційні доводи скаржника про те, що позовну заяву підписано представником позивача без підтверджених повноважень, оскільки позовну заяву підписав ОСОБА_2 , який згідно з долученого до позову витягу з ЄДРПОУ є керівником підприємства-позивача, а відтак уповноваженою особою на представлення інтересів КП «Смілакомунтеплоенерго» в суді.
Слід оцінити критично також вказівку скаржника і на те, що позивач не уповноважений здійснювати розподіл послуг всередині багатоквартирного будинку, а також стосовно того, що позивач протиправно не підготував та не уклав договір про спільне використання внутрішньобудинкових мереж будинку, оскільки такі аргументи не спростовують фактичне надання позивачем послуг з опалення місць загального користування в багатоквартирному будинку, де знаходиться квартира відповідача.
Апеляційний суд відхиляє також посилання скаржника і на те, що Методика №315, застосована позивачем для обрахунку використаної енергії, згідно висновків ВС у справі 620/10707/21 від 02.07.2024 може застосовуватися лише після укладення договору, адже у вказаному рішенні ВС надавав правову оцінку застосуванню відповідного нормативно-правового акту при розподілі між споживачами обсягу спожитих у будівлі комунальних послуг відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 № 315, а в дані справі спір виник у зв`язку з наданням позивачем послуг з централізованого опалення місць загального користування у багатоквартирному будинку, де знаходиться квартира відповідача, оплата за якими визначається згідно встановленої законодавством формули, а не по результатам розподілу балансоутримувачем чи теплопостачальною організацією послуг між конкретними споживачами.
Аргументи скаржника про те, що за актами зняття показань лічильника позивач має право виставляти вимоги лише особам, які їх підписали, за доведеності факту постачання теплоносія до будинку, де знаходиться квартира відповідача, для опалення місць загального користування, не можуть свідчити про необґрунтованість позовних вимог у справі.
Посилання скаржника про те, що у рішенні помилково викладено позицію сторін по суті позовних вимог, не свідчать про необ`єктивне чи незаконне вирішення спору по суті судом першої інстанції, адже не підтверджують, що помилково відображена позиція учасників судового розгляду призвела до невірного рішення за позовними вимогами.
Доводи скаржника про те, що жителі квартир, в яких установлено індивідуальне опалення (такі як відповідач), обігрівають місця загального користування в будинку у більшій мірі ніж позивач, адже в їхніх квартирах температура взимку сягає 27 градусів Цельсія, що сприяє прогріванню будинку в цілому, є необґрунтованими, оскільки їх не підтверджено доказами, а за приписами ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Посилання скаржника про те, що позивач просить відшкодувати йому не витрати на обігрів місць загального користування, а втрати теплової енергії, свого підтвердження не знайшли, адже за доводами позивача саме обігрів місць загального користування, частина витрат на який має бути відшкодована відповідачем, обумовили звернення з цим позовом до суду.
Посилання відповідача на те, що послугами позивача він не користувався на правильність вирішення спору судом першої інстанції не впливають, оскільки власник квартири у багатоквартирному будинку має нести витрати, пов`язані з її обслуговуванням, у тому числі, і щодо опалення місць загального користування у будинку.
Апеляційний суд не може погодитися з міркуваннями відповідача про те, що формула нарахувань заборгованості (Z = 1 + опалювальна площа приміщень з індивідуальним опаленням у будинку / загальну опалювальну площу будинку) є невірною, адже коефіцієнт 1 не може бути більшим 1, враховуючи можливість переходу всіх квартир у будинку на індивідуальне опалення, оскільки у будь-якому випадку зазначений коефіцієнт буде більшим від одиниці, адже від`ємного значення співвідношення площ з індивідуальним опаленням та загальних опалювальних площ у будинку досягати не може. Крім того, за встановлення зазначеного коефіцієнта меншим від одиниці, про що вказує скаржник, нівелюватиметься факт зменшення витрат енергії на централізоване опалення будинку зі збільшенням помешкань з індивідуальним опаленням, що не відповідатиме фактичному енергоспоживанню такого будинку.
Інших доводів, які б свідчили про те, що спір у справі суд першої інстанції вирішив невірно, апеляційна скарга відповідача не містить. Процесуальних підстав для закриття провадження у справі, про що вказано в апеляційній скарзі відповідача, при апеляційному розгляді встановлено не було.
Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 02.05.2025 у даній справі слід залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
На підставі положень ст.141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді слід залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.
Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, 

у х в а л и в :

апеляційну скаргу – залишити без задоволення.
Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 02.05.2025 у даній цивільній справі – залишити без змін.
Судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді відповідачу не відшкодовувати.
Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня ухвалення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством. 
Повну постанову складено 24.09.2025.

Суддя-доповідач                        

Судді