ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2025 р. 	Справа № 520/7666/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: П`янової Я.В.,
Суддів: Русанової В.Б. ,  Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.04.2025, головуючий суддя І інстанції: Спірідонов М.О., м. Харків, повний текст складено 28.04.25  у справі № 520/7666/25
за позовом    ОСОБА_1  
до   Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області 
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі за текстом також - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі за текстом також – відповідач, ГУ ПФУ в Харківській області), у якому просив:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо відмови у проведенні перерахунку грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з 01.02.2023 року згідно довідки ТУ ДСА України в Полтавській області № 02/1933/25 вих. 11.03.2025 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці станом на 01.01.2023 року, в якій нараховано суддівську винагороду з розрахунку, встановленого статтею 7 Закону України “Про Державний бюджет України на 2023 рік”, а саме з застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 2684,00 грн та з 01.02.2024 року згідно довідки ТУ ДСА України в Полтавській області № 02/1934/25 вих. 11.03.2025 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці станом на 01.01.2024 року, в якій нараховано суддівську винагороду з розрахунку, встановленого статтею 7 Закону України “Про Державний бюджет України на 2024 рік”, а саме з застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 3028,00 грн;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити перерахунок та виплату грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з 01.02.2023 року згідно довідки ТУ ДСА України в Полтавській області № 02/1933/25 вих. 11.03.2025 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці станом на 01.01.2023 року, в якій нараховано суддівську винагороду з розрахунку, встановленого статтею 7 Закону України “Про Державний бюджет України на 2023 рік”, а саме з застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 2684,00 грн та з 01.02.2024 року згідно довідки ТУ ДСА України в Полтавській області № 02/1934/25 вих. 11.03.2025 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці станом на 01.01.2024 року, в якій нараховано суддівську винагороду з розрахунку, встановленого статтею 7 Закону України “Про Державний бюджет України на 2024 рік”, а саме з застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 3028,00 грн.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2025 року адміністративний позов задоволено в повному обсязі.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо відмови у проведенні перерахунку грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з 01.02.2023 року згідно довідки ТУ ДСА України в Полтавській області № 02/1933/25 вих. 11.03.2025 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці станом на 01.01.2023 року, в якій нараховано суддівську винагороду з розрахунку, встановленого статтею 7 Закону України “Про Державний бюджет України на 2023 рік”, а саме з застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 2684,00 грн та з 01.02.2024 року згідно довідки ТУ ДСА України в Полтавській області № 02/1934/25 вих. 11.03.2025 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці станом на 01.01.2024 року, в якій нараховано суддівську винагороду з розрахунку, встановленого статтею 7 Закону України “Про Державний бюджет України на 2024 рік”, а саме з застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 3028,00 грн.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити перерахунок та виплату грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з 01.02.2023 року згідно довідки ТУ ДСА України в Полтавській області № 02/1933/25 вих. 11.03.2025 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці станом на 01.01.2023 року, в якій нараховано суддівську винагороду з розрахунку, встановленого статтею 7 Закону України “Про Державний бюджет України на 2023 рік”, а саме з застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 2684,00 грн, з урахуванням раніше виплачених сум.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити перерахунок та виплату грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з 01.02.2024 року згідно довідки ТУ ДСА України в Полтавській області № 02/1934/25 вих. 11.03.2025 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці станом на 01.01.2024 року, в якій нараховано суддівську винагороду з розрахунку, встановленого статтею 7 Закону України “Про Державний бюджет України на 2024 рік”, а саме з застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 3028,00 грн, з урахуванням раніше виплачених сум.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 2422 грн 40 коп.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.
В апеляційній скарзі відповідач зазначає про неврахування судом першої інстанції того, що позивачем не дотримано порядок звернення до органів Пенсійного фонду, оскільки заяву встановлено зразка позивач до Головного управління не подавав. Вказує, що з 18.02.2020, з моменту проголошення Рішення КСУ № 2-р/2020 від 18.02.2020, Закон України “Про судоустрій і статус суддів” № 2453-VI від 07.07.2010 в частині регулювання щомісячного грошового утримання остаточно втратив чинність. З 19.02.2020, наступного дня, з дати ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 у справі № 2-р/2020, порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів регулюється ст. 142 Закону № 1402-VIII від 02.06.2016. З урахуванням Рішення Конституційного суду України від 18.02.2020 за № 2-р/2020, відповідно до статті 135 Закону № 1402-VIII від 02.06.2016, базовий розмір посадового окладу судді визначається виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. Статтею 7 Законів України “Про Державний бюджет України на 2023 рік” та “Про Державний бюджет України на 2024 рік” передбачено, що у 2023 та 2024 роках прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу суддів, становить 2102 грн, тобто на рівні 2020 року. Отже зміни розміру складових суддівської винагороди суддів, який працює на відповідній посаді, з 01.01.2023 не відбулося. Враховуючи викладене, вказує, що право на проведення перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці позивача з урахуванням довідок про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного утримання судді у відставці від 11.03.2025 за № 02/1933/25 та № 02/1934/25, які видані Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Полтавській області, відсутнє. Окрім того, відповідач звертає увагу на те, що позивачем пропущено строк звернення до суду з цим позовом, однак судом першої інстанції не розглянуто питання пропущеного процесуального строку позивачем, і відповідно, судом не надано свого правового висновку з цього питання.
За результатами апеляційного розгляду відповідач просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
Позивач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також – КАС України) суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено при розгляді апеляційної скарги, що що позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Указом Президента України від 24.01.2007 року № 40/2007 був призначений на посаду судді Харківського районного суду Харківської області строком на п`ять років. Постановою ВР України від 09.02.2012 № 4372-УІ обраний суддею Харківського районного суду Харківської області безстроково.
Рішенням Голови Верховного Суду від 04.05.2022 № 102/0/149-22 відряджений до Машівського районного суду Полтавської області для здійснення правосуддя з 05.05.2022.
Рішенням Вищої Ради Правосуддя України від 29.05.2023 № 560/2/15-23 звільнений з посади судді Харківського районного суду Харківської області у зв`язку з поданням заяви про відставку.
З 30.05.2023 позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківської області, як суддя у відставці, та отримує довічне грошове утримання у розмірі 50% заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді.
ТУ ДСА України в Полтавській області ОСОБА_1 були видані довідки № 02/1933/25 вих. 11.03.2025 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці станом на 01.01.2023 року, в якій нараховано суддівську винагороду з розрахунку, встановленого статтею 7 Закону України “Про Державний бюджет України на 2023 рік”, а саме з застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 2684,00 грн, та № 02/1934/25 вих. 11.03.2025 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці станом на 01.01.2024 року, в якій нараховано суддівську винагороду з розрахунку, встановленого статтею 7 Закону України “Про Державний бюджет України на 2024 рік”, а саме з застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 3028,00 грн.
13.03.2025 позивач звернувся до відповідача з заявою, в якій просив здійснити перерахунок грошового утримання судді у відставці на підставі вказаних довідок.
Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області листом від 24.03.2025 № 8195-8232/Ш-03/8-2000/25 відмовило позивачу в перерахунку грошового утримання судді у відставці на підставі зазначених довідок, повідомивши зокрема, що відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» прожитковий мінімум працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, з 01.01.2023 - 2102 грн. Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» прожитковий мінімум працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, з 01.01.2024 - 2102 грн. Отже, базовий розмір посадового окладу судді з 2020 року не змінився. Підстави для проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відсутні. Пенсію обчислено відповідно до вимог чинного законодавства.
Уважаючи, що відповідачем протиправно відмовлено у перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про порушення відповідачем прав та інтересів позивача у публічно-правових відносинах.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та доводам учасників справи, суд апеляційної інстанції виходить з такого.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Стаття 130 Конституції України визначає, що розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.
Спеціальним законом, який визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд, є Закон № 1402-VIII.
Відповідно до положень ст. 4 Закону № 1402-VІІІ судоустрій і статус суддів в Україні визначаються Конституцією України та законом. Зміни до цього Закону можуть вноситися виключно законами про внесення змін до Закону України “Про судоустрій і статус суддів”.
За приписами ч. 3 ст. 142 Закону № 1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
Згідно з частинами 4, 5 статті 142 Закону № 1402-VIII у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.
Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.
Згідно з положеннями ст. 135 Закону № 1402-VІІІ суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.
У частинах 2, 3 статті 135 Закону №1402-VIII визначено, що суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.
Базовий розмір посадового окладу судді становить, зокрема, судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
До базового розміру посадового окладу, визначеного частиною третьою цієї статті, додатково застосовуються такі регіональні коефіцієнти: 1) 1,1 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше сто тисяч осіб; 2) 1,2 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше п`ятсот тисяч осіб; 3) 1,25 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше один мільйон осіб. У випадку, якщо суд розміщується в декількох населених пунктах, застосовується регіональний коефіцієнт за місцезнаходженням органу, який провів державну реєстрацію такого суду.
Суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.
Суддям виплачується щомісячна доплата за науковий ступінь кандидата (доктора філософії) або доктора наук із відповідної спеціальності в розмірі відповідно 15 і 20 відсотків посадового окладу судді відповідного суду.
Отже, Конституцією України та Законом України “Про судоустрій і статус суддів” закріплюються правові положення щодо способу визначення розміру суддівської винагороди, а саме встановлення розміру винагороди законом про судоустрій.
Водночас розмір посадового окладу судді, який є складовим елементом суддівської винагороди, напряму залежить від прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Визначення прожиткового мінімуму, закладення правової основи для його встановлення, затвердження тощо наведено у Законі України “Про прожитковий мінімум” від 15.07.1999 за № 966-XIV (далі – Закон № 966-XIV).
Положеннями ст. 1 Закону № 966-XIV передбачено, що прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.
Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність.
Частиною третьою статті 4 Закону № 966-XIV визначено, що прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження.
Так, статтею 7 Закону України “Про Державний бюджет України на 2023 рік” установлено з 1 січня 2023 року прожитковий мінімум для працездатних осіб 2684 гривні; для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, - 2102 гривні.
Статтею 7 Закону України “Про Державний бюджет України на 2024 рік” установлено з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум для працездатних осіб 3028 гривень; для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, - 2102 гривні.
Отже, окремими приписами Законів України “Про Державний бюджет України на 2023 рік”, “Про Державний бюджет України на 2024 рік”, з 01.01.2023, 01.01.2024 встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2102 гривні саме для цілей визначення базового розміру посадового окладу судді.
Колегія суддів зауважує, що наведені приписи статті 7 вищезазначених Законів є чинними, не визнавалися Конституційним Судом України такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), а тому правові підстави для перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у зв`язку зі зміною прожиткового мінімуму для працездатних осіб відсутні.
Висновки суду апеляційної інстанції узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, сформованою у постанові від 24 квітня 2025 року у справі № 240/9028/24.
Викладений у цій справі висновок Великої Палати Верховного Суду відрізняється від висновків Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладених у постановах від 13 липня 2023 року у справі № 280/1233/22, від 21 березня 2024 року у справі № 620/4971/23 та ін. Спори у цих справах стосувалися застосування розрахункової величини для визначення посадового окладу суддів, починаючи з 2021 року.
У наведених справах Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду виходив з того, що розмір посадового окладу судді, який є складовим елементом суддівської винагороди, напряму залежить від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, поняття якого наведено у Законі № 966-XIV, і в цьому ж Законі закріплено вичерпний перелік основних соціальних і демографічних груп населення, відносно яких визначається прожитковий мінімум. Ураховуючи те, що Законом № 966-XIV не визначено такого виду прожиткового мінімуму, як “прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді” і за приписами цього Закону судді не віднесені до соціальної демографічної групи населення, стосовно яких прожитковий мінімум повинен встановлюватися окремо, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду дійшов висновку про відсутність законних підстав для зменшення розміру прожиткового мінімуму, який встановлено для працездатних осіб на 1 січня календарного року, з метою визначення суддівської винагороди.
За позицією Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду в цій категорії спорів закон про Державний бюджет України на відповідний рік не повинен містити інакшого чи додаткового правового регулювання правовідносин, що охоплюються предметом регулювання інших законів України, особливо тієї сфери суспільних відносин, для яких діють спеціальні (виняткові) норми. Для визначення розміру суддівської винагороди до уваги може братися лише прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Велика Палата Верховного Суду не погодилася з наведеними висновками з таких міркувань.
Розмір посадового окладу судді, який є складовим елементом суддівської винагороди, залежить від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, поняття якого наведено у Законі № 966-XIV. Цим Законом закріплено вичерпний перелік основних соціальних і демографічних груп населення, стосовно яких визначається прожитковий мінімум. І приписами цього Закону судді не віднесені до соціальної демографічної групи населення, стосовно яких прожитковий мінімум повинен встановлюватися окремо.
Водночас законодавець, починаючи з 2021 року, у законах про Державний бюджет України на відповідний рік не встановлював прожитковий мінімум стосовно суддів як соціальної демографічної групи. Окремими приписами цих законів встановлювався на 1 січня відповідного календарного року саме прожитковий мінімум для працездатних осіб для цілей визначення базового розміру посадового окладу судді у розмірі 2102 гривні.
Отже, цими законами не встановлювалася розрахункова величина, відмінна від тієї, що визначена спеціальним законом для визначення розміру суддівської винагороди, а власне визначалася ця величина - встановлювався грошовий розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді.
З огляду на наведені висновки Великої Палати Верховного Суду, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Щодо доводів відповідача про пропуск строку звернення до суду у цій справі позивачем та не надання судом свого правового висновку з цього питання, колегія суддів зауважує, що судом першої інстанції в ухвалі від 28.04.2025 надано оцінку пропуску строку звернення до суду позивачем, з якою погоджується і суд апеляційної інстанції.
Окрім того, в прохальній частині апеляційної скарги відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог, а не залишити позов без розгляду з підстав пропуску строку звернення до суду.
Колегія суддів зауважує, що суд апеляційної інстанції відповідно до приписів статті 308 КАС України переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з приписами пункту другого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідно до статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Отже, з огляду на викладене вище, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи та неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення з прийняттям постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.
Зважаючи на результати апеляційного розгляду оскарженого судового рішення та положення статті 139 КАС України, у справі відсутні підстави для розподілу судових витрат. 
Керуючись статтями 139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області - задовольнити.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 28.04.2025 у справі № 520/7666/25 - скасувати.
Прийняти постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Я.В. П`янова 	
Судді	   	В.Б. Русанова    О.В. Присяжнюк