ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
Іменем України
21 листопада 2025 року
м. Харків
справа № 630/255/25
провадження № 22-ц/818/3933/25
Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого - Пилипчук Н.П.,
суддів колегії - Тичкової О.Ю., Мальованого Ю.М.
розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика», в особі представника Клименка Тараса Васильовича, на рішення Люботинського міського суду Харківської області від 08 травня 2025 року, під головуванням судді Сухорукова І.М.,-
в с т а н о в и в:
У лютому 2025 року Товариствоз обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якій позивач просив стягнути на його користь з відповідача заборгованість в розмірі 42981,94 грн, що складається з: - суми прострочених платежів по тілу кредиту – 11 589,12 грн; - суми прострочених платежів по процентах – 30 514,20 грн; - суми прострочених платежів за комісією – 878,62 грн. та сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 27.03.2024 року між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА та ОСОБА_1 було укладено Договір №490961-КС-002 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором. ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало, та надало Позичальнику грошові кошти в розмірі 12000,00 грн. шляхом перерахування на банківську картку Позичальника № НОМЕР_1 - 5220 (яку Позичальником вказано при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті), що підтверджується довідкою про видачу коштів (або платіжним дорученням). До теперішнього часу Боржник свої зобов`язання за Кредитним договором № 49096-КС-002 про надання кредиту належним чином не виконав, а лише часткового сплатив кошти, розрахунок та розмір яких зазначені у Розрахунку заборгованості за Договором № 490961-КС-002 Позичальника, чим порушив свої зобов`язання, встановлені договором. Зважаючи на ті обставини, що ОСОБА_1 , належним чином не виконує свої зобов`язання за Кредитним договором, у Боржника станом на 08.02.2025 року утворилась заборгованість за Договором № 490961-КС-002 про надання кредиту, в розмірі 42981,94 грн, що складається з: - суми прострочених платежів по тілу кредиту – 11 589,12 грн; - суми прострочених платежів по процентах – 30 514,20 грн; - суми прострочених платежів за комісією – 878,62 грн.
Рішенням Люботинського міського суду Харківської області від 08 травня 2025 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ), на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» (ЄДРПОУ 41084239, адреса: 01133, м. Київ, бульв. Лесі Українки, буд.26, офіс 411), заборгованість за кредитним договором №490961-КС-002 від 27.03.2024 у розмірі 23185 (двадцять три тисячі сто вісімдесят п`ять) гривень 13 копійок.
Стягнуто ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ), на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» (ЄДРПОУ 41084239, адреса: 01133, м. Київ, бульв. Лесі Українки, буд.26, офіс 411) витрати по сплаті судового збору в розмірі 1277 (одна тисяча двісті сімдесят сім) грн 09 коп. 
У задоволенні решти вимог – відмовлено.
Не погоджуючисьз рішенням суду ТОВ «Бізнес Позика» подало апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення суду першої інстанції в частині суми заборгованості, а саме змінити стягнену суму з 29 980 грн. на нову суму 42981, 94 грн., в решті рішення суду залишити без змін.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, суд не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду в оскаржуваній частині не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.
Вважає, що зазначені висновки суду першої інстанції базуються на: - хибному ототожненню ним понять денної процентної ставки та процентної ставки в день; - помилковому сприйняттю норм Закону України «Про споживче кредитування», а також ЦК України, Цивільного Процесуального Кодексу України (надалі за текстом – «ЦПК» або «ЦПК України») та існуючої судової практики щодо, начебто, можливості суду зменшувати розмір процентів за Кредитним договором, які нараховуються протягом строку кредитування (статті 1048 та 1056-1 ЦК України), з огляду на нижчезазначене. - неналежному дослідженні доказів, що містяться в матеріалах справи. Відповідно до п. 2.7. Кредитного договору строк дії договору до 11.09.2024 р. Відповідно до п. 2.4. Кредитного договору Стандартна процентна ставка в день становить 2,00000000, фіксована. Знижена процентна ставка в день становить 1,15012500, фіксована. Відповідно до ч. 5 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. При цьому, вказану статтю було доповнено частиною п`ятою згідно ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22.11.2023 року. Також було доповнено пунктом 17 Прикінцеві та Перехідні положення ЗУ «Про споживче кредитування». З вищевикладеного вбачається, що розмір денної процентної ставки передбачений Договором № 490961-КС-002 про надання кредиту від 27.03.2024 року не перевищує 1%, виходячи з того, що обрахування базувалось на припущенні, що договір про споживчий кредит залишається дійсним протягом погодженого строку та що кредитодавець і споживач виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в договорі – як того вимагає норма ч. 3 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», а тому позовні вимоги про стягнення процентів за користування кредитом у сумі 30 514,20 грн. підлягають задоволенню у повному обсязі. Загальна сума до сплати по відсоткам дійсно становила би 17 400,00 грн. лише у випадку належного виконання позичальником зобов`язань та погашення обумовлених сум згідно з графіком платежів. Однак, Боржником було сплачено лише частково на погашення кредиту за Договором № 490961-КС-002 про надання кредиту, чим порушено зобов`язання, встановлені договором, що цілком закономірно призвело до подорожчання кредиту і збільшення процентної ставки – що чітко і заздалегіть було погоджено сторонами кредитного договору у пункті 3.2.2 Договору. Згідно графіку платежів Відповідач мав зробити третій плановий платіж 08.05.2024 року, в розмірі 2 600,00 грн., однак платіж не був зроблений, тому з 09.05.2024 р. почалось прострочення заборгованості за кредитом, а після спливу 7 (семи) днів, починаючи з восьмого дня - 16.05.2024 р. почалось нарахування процентів за користування кредитом по ЗБІЛЬШЕНІЙ (Стандартній) процентній ставці – у відповідності до пункту 3.2.2 Договору. Крім того, як вбачається з умов даного кредитного договору та Правил надання споживчих кредитів Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика», встановлення комісії за надання кредиту, є правомірним, оскільки укладеним між позивачем та відповідачем кредитним договором передбачено нарахування комісії за надання кредиту та включено суму нарахувань по комісії до графіку платежів, а Правилами надання споживчих кредитів передбачено, що до загальних витрат за кредитом включаються доходи кредитодавця у вигляді процентів, комісії, інших обов`язкових платежів.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у спірних правовідносинах необхідно проводити розрахунок заборгованості за відсотками, виходячи з встановленої частиною п`ятою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальної денної процентної ставки 1 %, тому до стягнення підлягає несплачений залишок за кредитом 9425,44 грн та залишок за відсотками у розмірі 13759,69 грн що становить 23185,13 грн. 
Рішення суду першої інстанції вимогам закону та фактичним обставинам справи відповідає не в повній мірі.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 27 березня 2024 року ТОВ «Бізнес позика» та ОСОБА_1 у якості позичальника, уклали договір про надання кредиту №490961-КС-002. Договір позичальником підписано у електронній формі одноразовим ідентифікатором. Згідно п. 2.1 Кредитного договору, кредитодавець надає позичальнику грошові кошти в розмірі 12000,00 грн. на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим Договором про надання кредиту та Правилами надання споживчих кредитів. За п.2.3 строк кредиту: 24 тижнів. За п.2.7 строк дії договору до 11.09.2024. Процента ставка у п.2.4 вказана стандартна в день 2% фіксована та знижена в день 1,150125 % фіксована. У пункті 2.5 договору встановлено комісію за надання кредиту: 1800,00 грн. Загальний розмір наданого кредиту у п. 2.6: 12000,00 грн. Орієнтовна загальна вартість наданого кредиту: 31200,00 грн. Орієнтовна реальна річна процентна ставка: 916,16%. У пункті 2.11 договору встановлена денна процентна ставка 0,95%. За пунктом 2.14 цілі (мета) кредиту: для придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Цей кредит є споживчим кредитом. 
Пунктом 3.2 встановлено, що протягом строку кредитуввання процентна ставка нараховується за ставкою у пункті 2.4 договору.
Пунктом 3.2.3 Договору визначено графік платежів – 12 платежів з визначеними датами по 2600 грн кожний.
Роздфлом 6 договору визначено порядок та розмір нарахування штрафів позичальнику у разі порушення умов договору. 
Відповідно до п. 7.4.4. позичальник ознайомлений з Договором та Правилами, повністю розуміє всі умови, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань вважає їх справедливими та погоджується неухильно дотримуватись їх та, відповідно, уклав Договір з вільним волевиявленням.
Згідно п. 7.4.6. Кредитного договору, підписанням цього Договору позичальник підтверджує, що до укладання Договору отримав від кредитодавця всі документи та інформацію, які позичальник запросив у кредитодавця до моменту укладення договору. 
У реквізитах позичальника вказаний номер електронного платіжного засобу 5168-74**-****-5220.
ТОВ «Бізнес Позика» 27.03.2024 сформувало Нижник А.В. пропозицію (оферту) укласти Договір №490961-КС-002 про надання кредиту, та позичальник прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення Договору №490961-КС-002 про надання кредиту, на умовах визначених офертою. Акцепт підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором. 
Кредитор свої зобов`язання за договором виконав та направив грошові кошти 12000 грн 27.03.2024 о 11.39 год. на платіжну карту НОМЕР_3 через платіжний сервіс «Platon»
Згідно до відповіді АТ КБ «Приватбанк» від 24.03.2025, ОСОБА_1 було емітовано карту № НОМЕР_4 , а також на її рахунок 27.03.2025 було зараховано 12000,00 грн.
Згідно до розрахунку заборгованості позивача, заборгованість відповідачки за кредитним договором складає 42981,94 грн та складається з 11589,12грн заборгованості за кредитом, 30514,20 грн заборгованості за відсотками, 878,62 грн заборгованості по комісії.
Позивач у розрахунку заборгованості вказує, що відповідачкою за час користування кредитом було сплачено 5149,12 грн, з яких 410,88 грн тіла кредиту, 3816,86 грн відсотків та 921,38 грн комісії.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
За змістом статей 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов`язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - стаття 1048 ЦК України), що підлягає сплаті.
Отже, у випадку настання строку виконання зобов`язання за кредитним договором позичальник повинен повернути кредитору позику у повному обсязі та нараховані на час повернення проценти.
Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 24 грудня 2023 року доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» пунктом 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Суд першої інстанції не врахував поетапного зменшення розміру денної процентної ставки, внаслідок чого, наведений судом першої інстанції розрахунок заборгованості, виходячи із максимальної денної процентної ставки 1 % за весь період кредитування, є неправильним
Апеляційний суд не погоджується з розрахунком заборгованості по відсоткам за кредитним договором № 490961-КС-002 від 27.03.2024 року, який надав позивач, виходячи з наступного.
Сторони погодили між собою, що у разі якщо повернення кредиту не здійснюється згідно погодженого графіку платежів, що наведений в п. 3.2.3. та додатку №1 до договору, (за виключенням дострокового повернення кредиту), унаслідок чого виникає прострочка по кредиту, та строк цієї прострочки більше семи календарних днів, то умови про нарахування процентів за користування кредитом за зниженою процентною ставкою (1,15012500%) втрачають чинність і до відносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за стандартною процентною (2,0000000%) ставкою починаючи з восьмого календарного дня, від дня простроченого платежу, передбаченого графіком. 
Отже, як слідує з вищевказаних змін у законодавстві, що регулює питання споживчого кредитування, починаючи: - з 24.12.2023 року денна ставка має бути не більше 2,5%, - з 22.04.2024 року - денна ставка не більше 1,5%, - з 20.08.2024 року - денна ставка не більше 1%.
Керуючись вимогами Закону, колегія суддів, провівши власний розрахунок заборгованості по процентам за користування кредитом ОСОБА_1 , зазначає наступне.
З матеріалів справи слідує, що відповідач отримав кредитні кошти 27.03.2024 року у розмірі 12 000,00 грн.
Як вбачається з матеріалів справи та зазначає сам позивач відповідачем 08.04.2024 сплачені грошові кошти в сумі 2600 грн. та 23.04.2024 сплачені - 2549,12 грн. Відповідач мав зробити третій плановий платіж 08.05.2024 року, в розмірі 2 600,00 грн., однак платіж не був зроблений, тому з 09.05.2024 р. почалось прострочення заборгованості за кредитом. 
З урахуванням умов п.2.4. кредитного договору, за яким визначено знижену процентну ставку за кредитом: в день 1,15012500, фіксована та ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» судова колегія доходить висновку, що:
за період з 09.05.2024 року по 16.05.2024 року розмір процентів, який підлягає стягненню з відповідачки складає 1104,12 грн. (8 днів х 1,15012500% х 12 000);
з 17.05.2024 року по 20.08.2024 року розмір процентів становить 17280 грн (96 днів х 1,5%х12000).
З 21.08.2024 року по 11.09.2024 року розмір процентів становить 2640 грн (22 днів х 1% х 12000).
Всього, заборгованості по відсоткам = 21024,12 грн.
Таким чином, оскільки відповідачем не було належним чином виконано умови кредитного договору, колегія суддів вважає, що заборгованість за тілом кредиту, з урахуванням часткового погашення та заборгованість за процентами за користування кредитом підлягає стягненню в розмірі 29694,42 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту 8670,30 грн. заборгованість за відсотками 21024,12 грн.
Щодо вимог про стягнення комісії за надання кредиту, судова колегія зазначає наступне.
10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Положення частини першої, другої та п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.
За пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з частиною 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини 1 статті 1 та частини 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».
Пунктом 5 Правил про споживчий кредит передбачено, що банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).
Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.
Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Частиною 1 статті 11 Закону України «Про споживчекредитування» передбачено, що після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Згідно зчастиною 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць,є нікчемною відповідно до частиною 1 та частини 2 статті 11, частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, постанові Верховного Суду від 29 листопада 2023 року у справі № 461/2857/20.
У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що у кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частиною 1 та частиною 2 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касовеобслуговування) є нікчемними відповідно до частини 1 та частини 2 статті 11, частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст. 81 ЦПК України).
З матеріалів даної справи не вбачається необхідності внесення плати за додаткові, супутні послуги банку. Банком в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються ОСОБА_1 та за які банком встановлена комісія за обслуговування кредиту.
Ураховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору, то положення договору та вимоги прос тягнення прострочених платежів по комісії за обслуговування кредиту є нікчемними відповідно дочастини 1 та частини 2 статті 11, частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10 січня 2024 року у справі № 727/5461/23.
Таким чином, підстав для стягнення з відповідачки на користь Товариства прострочених платежів за комісією у розмірі 878,62 грн, не вбачається, як правильно зазначив суд першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги частково спростовують висновки суду першої інстанції.
Статтями 12, 81ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
У зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судове рішення зміні.
Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам.
У зв`язку із зміною рішення суду, судові витрати підлягають перерозподілу.
Частиною 1 та п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.
Таким чином, з   ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» підлягає стягненню судовий збір у сумі 1673,39 грн, з урахуванням часткового задоволення позовної заяви. Також з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» підлягає стягненню 2510,09 грн за звернення до суду із апеляційною скаргою, отже з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» підлягає стягненню разом 4183,48 грн.
Керуючись ст.ст. 367, 369, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика», в особі представника Клименка Тараса Васильовича, - задовольнити частково.
Рішення Люботинського міського суду Харківської області від 08 травня 2025 року - змінити.
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» заборгованість за кредитним договором №490961-КС-002 від 27.03.2024 у розмірі 29694,42 грн.
Стягнути ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» витрати по сплаті судового збору в розмірі 4183,48 грн.
В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий:                                                                 Н.П. Пилипчук

Судді:                                                                                О.Ю. Тичкова

                                                                               Ю.М. Мальований