Справа № 354/818/13-ц 
Провадження № 22-ц/4808/1350/25 
Головуючий у 1 інстанції Ковалюк О. М. 
Суддя-доповідач Томин 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 вересня 2025 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
головуючої                        Томин О.О.,
суддів:                        Девляшевського В.А., Мальцевої Є.Є.
за участю секретаря        Кузнєцова В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Романюка Валерія Ілліча на ухвалу Яремчанського міського суду від 22 липня 2025 року, постановлену в складі судді Ковалюк О.М. в м. Яремче, повний текст якої складено 22 липня 2025 року, у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Акціонерне товариство «Банк «Український капітал», Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс Груп», про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню,
в с т а н о в и в:
У січні 2025 року ОСОБА_1 звернувся в суд із заявою про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню.
В обґрунтування заяви зазначив, що Яремчанським міським судом 18.11.2013 у справі №354/818/13 ухвалено рішення, яким позовні вимоги ПАТ «Банк «Український капітал» до нього задоволено та вирішено у рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором №09скл-11 від 28.02.2011 боржника ОСОБА_1 перед ПАТ «Банк «Український капітал» у розмірі 998271,37 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки згідно Договору іпотеки від 28.02.2011 - земельну ділянку площею 0,6400 га, що розташована в с. Поляниця Яремчанської міської ради Івано-Франківської області, для будівництва туристично-рекреаційного комплексу з мережею готельно-господарської інфраструктури, що належить йому на праві власності на підставі державного акту, кадастровий номер земельної ділянки 2611092001:22:001:0577, шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, з початковою ціною, розмір якої не буде нижчим розміру звичайних ринкових цін на подібне майно на момент продажу. Розподіл коштів від продажу земельної ділянки направити на погашення боргу перед ПАТ «Банк «Український капітал» за Кредитним договором №09скл-11 від 28.02.2011 в розмірі 998271,37 грн.
Вказане рішення суду не було виконане з огляду на те, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.
Вважав, що підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є належне виконання рішення суду шляхом сплати ним через посередника ОСОБА_3 суми боргу розміром 1467598,22 грн. на користь нового кредитора ОСОБА_2 , що підтверджується долученою до заяви копією розписки від 05.05.2024.
Судом першої інстанції за клопотанням представника АТ «Банк «Український капітал» до участі у справі в якості заінтересованої особи залучено ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» (т. 1, а.с. 135).
Ухвалою Яремчанського міського суду від 22 липня 2025 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню.
На вказану ухвалу суду представник ОСОБА_1 – адвокат Романюк В.І. подав апеляційну скаргу. Вважає таку ухвалу незаконною та необґрунтованою, постановленою з порушенням норм процесуального та матеріального права.
Зазначає, що суд неправильно застосував норми матеріального права та помилково встановив, що боржник ОСОБА_1 позбавлений права добровільного виконання зобов`язання за Кредитним договором №09-скл-11, який було укладено 28.02.2011 з первісним кредитором АТ «Банк «Український капітал». Також суд зробив неправильний висновок, що виконавчий лист, виданий у цій справі, передбачає виключні умови – продаж іпотечного майна боржника ОСОБА_1 на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження, яке не може бути виконано в добровільному порядку і іншого чинним законодавством не передбачено, що суперечить нормам Законів України «Про виконавче провадження» та «Про іпотеку».
Вказує, що суд першої інстанції правильно встановив, що виконавчий лист був повернутий стягувачу 10.04.2023 приватним виконавцем згідно постанови у зв`язку з тим, що з інформації, наданої установами, які посвідчують право власності, встановлено, що рухомого та нерухомого майна, на яке можливо звернути стягнення, за боржником не зареєстровано, а здійснені виконавцем відповідно до закону заходи щодо розшуку майна/коштів, на яке можливо звернути стягнення, виявилися безрезультатними. А тому з боку боржника 21.05.2020 було надіслано заяву про відсутність у нього майна, на яке може бути звернено стягнення, після чого за заявою АТ «Банк «Український капітал» відкрито кримінальне провадження №42020090000000034 від 03.06.2020 про незаконне переміщення предмету іпотеки (земельної ділянки) службовими особами Держгеокадастру на землі лісового фонду та державної реєстрації на її місці іншої земельної ділянки, яка належить на праві власності громадянину ОСОБА_4 . Згідно з пунктом 10 частини 3 статті 18 Закону «Про виконавче провадження» виключно на виконавця покладено право звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення. Вказує, що суд першої інстанції не дав належної оцінки вказаним обставинам та не дотримався передбачених ст. 2 Закону «Про виконавче провадження» засад виконавчого провадження щодо співмірності заходів примусового виконання рішення та обсягу вимог за рішенням.
Зазначає, що у подальшому стягувач АТ «Банк «Український капітал» задовольнив свої вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 998271,37 грн. в іншому порядку і у інший спосіб. Суд першої інстанції встановив, що згідно з листом, адресованим представнику заявника - ОСОБА_3 , АТ «Банк «Український капітал» відступив право вимоги за вказаним кредитним договором та договором іпотеки ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» відповідно до договору про відступлення права вимоги, у зв`язку з чим банк не є стороною кредитного договору та договору іпотеки. 14 вересня 2022 року ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» та ОСОБА_2 уклали договори про відступлення права вимоги щодо належного виконання зобов`язання ОСОБА_1 на загальну суму 1439756,88 грн. та про відступлення права вимоги за договором іпотеки, за яким новим іпотекодержателем став ОСОБА_2 .
Оскільки АТ «Банк «Український капітал» відступив право вимоги за вказаними вище кредитним договором та за договором іпотеки на користь ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп», то останній сплатив повну суму основного зобов`язання попередньому (первісному) іпотекодержателю. А в свою чергу наступний іпотекодержатель ОСОБА_2 сплатив повну суму основного зобов`язання попередньому іпотекодержателю – ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп». Вказує, що на підтвердження цих фактів подає до суду апеляційної інстанції докази, які не були подані до суду першої інстанції, через неможливість їх подання з об`єктивних причин, а саме: 1) копію листа №10/1/02-12-1545 від 03.10.2022 про те, що боргові зобов`язання ОСОБА_1 (збитки) АТ «Банк «Український капітал» на цей час погашені в повному обсязі, яку апелянт зміг отримати тільки зараз з матеріалів кримінального провадження №42020090000000034 від 03.06.2020 про незаконне переміщення предмету іпотеки (земельної ділянки) службовими особами Держгеокадастру на землі лісового фонду, 2) копію квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки №ПН1748 від 14.09.2022 про сплату ОСОБА_2 на користь ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» грошових коштів у сумі 3330000,00 грн., яку апелянт зміг отримати тільки зараз з матеріалів кримінального провадження №12025100080001159 від 01.04.2025 про зловживання службовим становищем за попередньою змовою групою осіб АТ «Банк «Український капітал» і ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп», які заволоділи грошовими коштами у сумі 3330000 гривень ОСОБА_2 .
Зазначає, що з огляду на зазначені норми матеріального права та статус ОСОБА_2 як нового іпотекодержателя, а також встановлені обставини, що рухомого та нерухомого майна, на яке можливо звернути стягнення, за боржником не зареєстровано, представником боржника ОСОБА_3 було добровільно сплачено суму заборгованості за кредитним договором, право вимоги за яким станом на 05.05.2024 належало ОСОБА_2 . Ці обставини встановлені в оскарженій ухвалі. 05.05.2024 ОСОБА_2 отримав кошти в сумі 1467598,22 грн., про що написав розписку, яку суд оглянув в судовому засіданні, і факт отримання коштів та написання розписки ОСОБА_2 підтвердив в судовому засіданні.
Таким чином вважає, що виконання зобов`язання за кредитним договором було здійснено з повним дотриманням принципу належного виконання. Однак суд першої інстанції неправильно визначив правовідносини між боржником і новим кредитором ОСОБА_2 , чиї повноваження на дату виконання зобов`язання 05 травня 2025 року ніким не ставились під сумнів. В подальшому рішенням Печерського районного суду м. Києва, яке набрало законної сили 24 вересня 2024 року та постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 07 листопада 2024 року ОСОБА_2 втратив статус «нового кредитора» і «нового іпотекодержателя» за кредитним договором. При цьому між наступним і попереднім кредиторами/іпотекодержателями ОСОБА_2 і ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» не було застосовано реституцію. Стверджує, що право вимоги за кредитним договором не могло повернутись до ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп», бо на той час за їх власною заявою Національний банк України 31 березня 2023 року анулював ліцензії цій небанківській фінансовій установі та виключив її з Державного реєстру фінансових установ, тому є незаконними висновки суду першої інстанції про те, що задоволення вимог ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, порушить права належного кредитора ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп».
Вважає, що як на дату постановлення оскаржуваної ухвали, так і на теперішній час відсутній стягувач за виконавчим листом, оскільки боргові зобов`язання ОСОБА_1 (збитки) перед АТ «Банк «Український капітал» погашені в повному обсязі, за відступлення права вимоги за кредитним договором ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» отримало 3330000 грн., факт припинення в повному обсязі зобов`язання боржника ОСОБА_1 підтверджено письмовою розпискою ОСОБА_2 . Тому у суду першої інстанції не було підстав для висновку про відмову у задоволенні заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. Вказує, що на цей час відсутня особа, на користь якої може бути виконане рішення суду. Крім того, судом першої інстанції встановлена відсутність заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором перед усіма заінтересованими особами, а також відсутність предмета іпотеки як об`єкта матеріального права, на який можна звернути стягнення.
Просить скасувати оскаржувану ухвалу і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Представник АТ «Банк «Український капітал» - адвокат Трегуб О.А. подала відзив на апеляційну скаргу, в якому щодо задоволення апеляційної скарги заперечує в повному обсязі, вважає, що судом першої інстанції повно та всебічно з`ясовано обставини справи, прийнято законну ухвалу.
Вказує, що викладені в апеляційній скарзі доводи зводяться до того, що зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором були виконані ним належним чином, тому існують правові підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. Проте, такі висновки не ґрунтуються на наявних в матеріалах справи доказах.
Зазначає, що з метою примусового виконання вказаного рішення суду був виданий виконавчий лист, який неодноразово пред`являвся банком до примусового виконання. Суд обґрунтовано взяв до уваги той факт, що 14 вересня 2022 року банк відступив права вимоги за вказаними вище кредитним договором та договором іпотеки на користь ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп», і такі правочини щодо відступлення є чинними, у судовому порядку недійсними не визнавались. Згідно із частиною 5 статті 104 ЦК України юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до Єдиного державного реєстру запису про її припинення. На сьогодні Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не містить відомостей про припинення ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп». Більше того, ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» є учасником цієї справи, який наділений відповідними правами та обов`язками. Вважає, що посилання апелянта на анулювання 31 березня 2023 року Національним банком України ліцензії небанківській фінансовій установі та виключення ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» з Державного реєстру фінансових установ вказаних вище обставин не спростовує.
Апелянт посилається на факт добровільного погашення ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором 05 травня 2024 року на користь ОСОБА_2 , замовчуючи перед судом, що через 9 днів після дати вказаної у розписці, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом щодо оскарження правочинів, на підставі яких ОСОБА_2 набув права вимоги за цим кредитним договором. Більше того, 15 травня 2024 року (тобто через 10 днів після складення розписки) ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою до Івано-Франківського апеляційного суду щодо перегляду рішення Яремчанського міського суду від 23 квітня 2024 року у справі №354/457/23, яким позов ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки був задоволений, і постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 07 листопада 2024 року рішення суду першої інстанції скасовано. Стверджує, що оскільки розгляд справи в Печерському районному суді м. Києва та перегляд рішення у справі №354/457/23 в апеляційній інстанції були ініційовані саме ОСОБА_1 протягом двох тижнів після нібито передачі коштів ОСОБА_2 , неповідомлення сторонами судам цих істотних обставин викликає сумніви у їх дійсному існуванні. Тим паче, що сам апелянт посилається на відсутність у ОСОБА_1 будь якого рухомого та нерухомого майна (яким в розумінні чинного законодавства є і грошові кошти). До того ж, пунктом 7 розділу II Положенням про ведення касових операцій у національній валюті, затвердженим постановою Правління НБУ №148 від 29.12.2017, визначено, що платежі на суму, що перевищує 50000 гривень, проводяться фізичними особами через надавачів платіжних послуг шляхом переказу коштів із рахунку на рахунок або внесення коштів до кас надавачів платіжних послуг для подальшого їх переказу на рахунки. Однак належних доказів переказу Бойком В.В. на користь ОСОБА_2 коштів у сумі 1467598,22 грн. матеріали справи не містять.
Вважає, що станом на 05 травня 2025 року ОСОБА_2 не був належним кредитором, тому відповідне зобов`язання не може вважатись припиненим. Оскільки правочини, укладені між Банком та ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» у судовому порядку не оскаржувались та є чинними, належним кредитором у зобов`язанні є саме ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп». Проте наявними в матеріалах справи доказами не підтверджується факт виконання судового рішення на користь вказаного кредитора або відсутності у останнього претензій до боржника.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
Щодо долучення до матеріалів справи нових доказів заперечує, оскільки вказані документи могли бути подані ОСОБА_1 до суду першої інстанції, адже останній був стороною виконавчого провадження №61097971, учасником кримінального провадження 42020090000000034 від 03.06.2020. Апелянт не повідомляє коли він отримав такі документи (з наданням відповідних доказів), а також не наводить поважних підстав, які перешкоджали йому вжити дій щодо своєчасного отримання цих доказів для надання їм оцінки судом першої інстанції. Яким чином та коли у апелянта з`явилась копія квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки №ПН 1748 від 14.09.2022 взагалі не зрозуміло, адже кримінальне провадження №12025100080001159 від 01.04.2025 розпочате за заявою ОСОБА_2 , а не ОСОБА_1 . Жодних клопотань щодо витребування тих чи інших доказів ОСОБА_1 також не заявляв під час розгляду справи у суді першої інстанції.
Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції – без змін.
В судовому засіданні апеляційного суду (в режимі відеоконференції) представник ОСОБА_1 – адвокат Романюк В.І. доводи та вимоги апеляційної скарги підтримав.
Представник заінтересованої особи АТ «Банк «Український капітал» – адвокат Трегуб О.А. (в залі суду) заперечила щодо задоволення апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, заперечення представника заінтересованої особи АТ «Банк «Український капітал», дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, зважаючи на таке.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону ухвала суду першої інстанції відповідає.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 28.02.2011 між ПАТ «Банк Український капітал» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №09скл-11, відповідно до умов якого останній отримав кредитні кошти в сумі 2000000,00 грн. (т. 1, а.с. 10-11).
Для забезпечення виконання умов кредитного договору між банком та ОСОБА_1 було укладено Договір іпотеки №1137 від 28.02.2011, за яким забезпечуються вимоги іпотекодержателя щодо повернення іпотекодавцем кредитних коштів в сумі 2000000,00 грн. шляхом передачі в іпотеку земельної ділянки площею 0,6400 га, яка розташована в с. Поляниця Яремчанської міської ради Івано-Франківської області (т. 1, а.с. 49-52).
Рішенням Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 18.11.2013 у справі №354/818/13 позовні вимоги ПАТ «Банк «Український капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено. Вирішено: у рахунок погашення заборгованості боржника ОСОБА_1 за Кредитним договором №09скл-11 від 28.02.2011 перед ПАТ «Банк «Український капітал» у розмірі 998271,37 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки згідно Договору іпотеки від 28.02.2011 – земельну ділянку площею 0,6400 га, яка розташована в с. Поляниця Яремчанської міської ради Івано-Франківської області, призначена для будівництва туристично-рекреаційного комплексу з мережею готельно-господарської інфраструктури та належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №857256, виданого відділом Держкомзему у м. Яремче 15.05.2009, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010929800056, кадастровий номер земельної ділянки 2611092001:22:001:0577, шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, з початковою ціною, розмір якої не буде нижчим розміру звичайних ринкових цін на подібне майно на момент продажу. Розподіл коштів від продажу земельної ділянки направити на погашення боргу ОСОБА_1 перед ПАТ «Банк «Український капітал» за Кредитним договором №09скл-11 від 28.02.2011 в розмірі 998271,37 грн. (т. 1, а.с. 86-89).
06.02.2014 на виконання вищевказаного рішення суду видано виконавчий лист №354/818/13-ц, який був повернутий стягувачу 10.04.2023 приватним виконавцем Яцишин А.М. згідно постанови про повернення виконавчого документу стягувачу від 10.04.2023 (виконавче провадження №61097971) у зв`язку із тим, що з інформації, наданої установами, які посвідчують право власності, встановлено, що рухомого та нерухомого майна, на яке можливо звернути стягнення, за боржником не зареєстровано, а здійснені виконавцем відповідно до Закону заходи щодо розшуку майна/коштів, на яке можливо звернути стягнення, виявилися безрезультатними. Відповідно до п. 2 зазначеної постанови виконавчий документ може бути повторно пред`явлений для виконання в строк до 10.04.2026 (т. 1, а.с. 103-105).
Згідно листа №10/1/02-29-1412 від 10.03.2024, адресованого ОСОБА_3 , АТ «Банк Український капітал» відступив право вимоги за вказаним вище кредитним договором та договором іпотеки ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» відповідно до Договору про відступлення права вимоги №14/09/22 від 14.09.2022 (т. 1, а.с. 106).
14.09.2022 ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» та ОСОБА_2 уклали два договори про відступлення права вимоги, зокрема, про відступлення права вимоги щодо належного виконання зобов`язання ОСОБА_1 на загальну суму 1439756,88 грн. (т. 1, а.с. 107-109) та про відступлення права вимоги за договором іпотеки №1137, за яким новим іпотекодержателем став ОСОБА_2 (т. 1, а.с. 110-112).
29.12.2022 ОСОБА_2 надіслав ОСОБА_1 вимогу про усунення порушення за Кредитним договором №09скл-11 від 28.02.2011, а саме: погашення заборгованості за цим договором в сумі 1439756,88 грн. (т. 1, а.с. 113).
Згідно копії розписки від 05.05.2024 ОСОБА_2 отримав від представника ОСОБА_1 – ОСОБА_3 кошти в сумі 1467598,22 грн. (т. 1, а.с. 114). Оригінал вказаної розписки був оглянутий судом першої інстанції в судовому засіданні.
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 22.08.2024 у справі №757/22074/24-ц задоволено позов ОСОБА_1 , визнано недійними Договір відступлення права вимоги від 14.09.2022 за Кредитним договором №09-скл-11 від 28.02.2011, укладений між ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» та ОСОБА_2 , та Договір про відступлення права вимоги за Договором іпотеки №1137 від 28.11.2011, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Падалка Р.О. за №3136 від 14.09.2022, укладений між ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» та ОСОБА_2 
15.05.2024 (тобто через 10 днів після сплати заборгованості) ОСОБА_1 оскаржив рішення Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 23.04.2024 у справі №354/457/23, яким позов ОСОБА_2 до нього про звернення стягнення на предмет іпотеки було задоволено. 07.11.2024 постановою Івано-Франківського апеляційного суду його апеляційна скарга була задоволена, а вказане рішення Яремчанського міського суду Івано-Франківської області про звернення стягнення на предмет іпотеки скасовано.
Постановляючи оскаржувану ухвалу про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції керувався тим, що суду не надані докази належного виконання ОСОБА_1 рішення Яремчанського міського суду від 18.11.2013, а наведені заявником обставини для визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, не є такими в розумінні ч. 2 ст. 432 ЦПК України.
Апеляційний суд погоджується із такими висновками місцевого суду, зважаючи на наступне.
Відповідно ч. 1 ст. 129 Конституції України обов`язковість судового рішення є однією із основних засад судочинства, а згідно ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
За змістом ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, підлягають виконанню на всій території України.
Згідно ст. 431 ЦПК України, виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Відповідно до норм ч. 1 та ч. 2 ст. 432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
При цьому, словосполучення «або з інших причин» стосується словосполучення «якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням» та не надає розширеного тлумачення підстав, за наявності яких суд може визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню.
Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.
Наведена позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 16.01.2018 у справі №755/15479/14-ц.
Отже, при розгляді заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню суд має встановити обставини та факти, які свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.
Натомість, судом встановлено, що виконавчий лист виданий компетентним судом і не є таким, що видано помилково, а є належним виконавчим документом.
Також судом першої інстанції враховано, що необхідним для позитивного вирішення питання щодо визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, є порушення прав боржника видачею виконавчого листа чи його виконанням, однак у даній справі судом не встановлено будь-яких порушень прав та інтересів боржника.
ЄСПЛ вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 Конвенції детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (рішення у справі «Горнсбі проти Греції»).
У справі «Глоба проти України» (заява №15729/07, §§26, 27) ЄСПЛ зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності. Суд також повторює, що пункт 1 статті 6 Конвенції, «inter alia», захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (див. також рішення від 07.06.2005 у справі «Фуклев проти України», заява №71186/01, §84).
Таким чином, установлена обов`язковість судового рішення, яке набрало законної сили, не дозволяє ставити його виконання в залежність від волі боржника або будь-яких інших осіб, зокрема виконавця, на вчинення чи невчинення дій щодо його виконання, оскільки це б нівелювало значення самого права звернення до суду як засобу захисту та забезпечення реального відновлення порушених прав та інтересів. Схожі правові висновки КГС ВС виклав у пункті 13 постанови від 30.08.2018 у справі №916/4106/14 та підпункті 8.12 постанови від 25.09.2020 у справі №924/315/17.
Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.05.2020 (справа №361/7543/17) звертає увагу, що питання щодо виконання виданого кредитору виконавчого документа у разі, коли такий обов`язок боржника за таким виконавчим документом відсутній повністю або частково у зв`язку з його припиненням (через виконання боржником, іншою особою тощо) підлягають вирішенню в порядку, передбаченому частиною другою статті 432 ЦПК України.
За змістом цієї норми суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі №180/1735/16-ц (провадження №61-18013сво18) зроблено такі висновки: «зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (частина перша статті 599 ЦК України). Усталеним як в цивілістичній доктрині, так і судовій практиці під принципами виконання зобов`язань розуміються загальні засади згідно яких здійснюється виконання зобов`язання. Як правило виокремлюється декілька принципів виконання зобов`язань, серед яких: належне виконання зобов`язання; реальне виконання зобов`язання; справедливість добросовісність та розумність (частина третя статті 509 ЦК України). Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмету; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці».
Як вбачається з матеріалів справи, виконавчий лист №354/818/13-ц, який заявник просить визнати таким, що не підлягає виконанню, видано у відповідності до рішення суду про: у рахунок погашення заборгованості боржника ОСОБА_1 за Кредитним договором №09скл-11 від 28.02.2011 перед ПАТ «Банк «Український капітал» у розмірі 998271,37 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки згідно Договору іпотеки від 28.02.2011 – земельну ділянку площею 0,6400 га, яка розташована в с. Поляниця Яремчанської міської ради Івано-Франківської області, призначена для будівництва туристично-рекреаційного комплексу з мережею готельно-господарської інфраструктури та належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №857256, виданого відділом Держкомзему у м. Яремче 15.05.2009, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010929800056, кадастровий номер земельної ділянки 2611092001:22:001:0577, шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, з початковою ціною, розмір якої не буде нижчим розміру звичайних ринкових цін на подібне майно на момент продажу. Розподіл коштів від продажу земельної ділянки направити на погашення боргу ОСОБА_1 перед ПАТ «Банк «Український капітал» за Кредитним договором №09скл-11 від 28.02.2011 в розмірі 998271,37 грн. Також з відповідача ОСОБА_1 в користь ПАТ «Банк «Український капітал» стягнути 3441,00 грн. сплаченого судового збору (т. 1, а.с. 86-89, 103-104).
Натомість, на підтвердження виконання боржником за вказаним виконавчим листом зобов`язання ОСОБА_1 надав розписку, написану 05.05.2024 ОСОБА_2 про отримання коштів в сумі 1467598,22 грн. від представника ОСОБА_1 – ОСОБА_3 (т. 1, а.с. 114).
Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, оскільки рішення суду не було виконано у повному обсязі у належний спосіб, належними сторонами.
З матеріалів справи не вбачається, що судом встановлювався інший спосіб виконання такого рішення, зокрема стягнення грошових коштів, як і не вирішувалося питання про зміну способу виконання чи заміна сторони виконавчого провадження.
Місцевим судом вірно зазначено, що ОСОБА_2 як новий кредитор із заявою про заміну сторони виконавчого провадження у зв`язку з правонаступництвом до суду не звертався. А оскільки рішенням Печерського районного суду міста Києва від 22.08.2024 договори, на підставі яких ОСОБА_1 виконував зобов`язання щодо сплати боргу, а саме: договір відступлення права вимоги щодо належного виконання зобов`язання ОСОБА_1 на загальну суму 1439756,88 грн. та про відступлення права вимоги за договором іпотеки №1137, які укладені між ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» та ОСОБА_2 визнано недійсними, останній втратив право вимоги до ОСОБА_1 про звернення стягнення.
При цьому, ОСОБА_1 , незважаючи на визнання недійсними у судовому порядку договорів, які були підставою здійснення оплати ОСОБА_2 коштів у сумі 1439756,88 грн., звертається до суду із заявою про визнання такого виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.
Також ОСОБА_1  15.05.2024 (тобто через 10 днів після складення розписки  ОСОБА_2 ) звернувся з апеляційною скаргою до Івано-Франківського апеляційного суду щодо перегляду рішення Яремчанського міського суду від 23 квітня 2024 року у справі №354/457/23, яким позов  ОСОБА_2  до нього про звернення стягнення на предмет іпотеки було задоволено, і постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 07 листопада 2024 року рішення суду першої інстанції скасовано, постановлено нове, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про звернення стягнення заборгованості на предмет іпотеки відмовлено.
Разом з тим, строк пред`явлення до виконання виконавчого листа з виконання рішення Яремчанського міського суду від 18.11.2013 у справі №354/818/13 на час розгляду цієї заяви не сплив. Тому судом правильно вказано, що подання боржником заяви про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, є передчасним, а її задоволення фактично порушить принцип обов`язковості виконання рішення суду.
Доводи апеляційної скарги про відсутність стягувача за виконавчим листом також є безпідставними. Так, суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги той факт, що 14 вересня 2022 року банк відступив права вимоги за вказаними вище кредитним договором та договором іпотеки на користь ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» і такі правочини щодо відступлення є чинними, у судовому порядку недійсними не визнавались. На сьогодні Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не містить відомостей про припинення ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп». ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» є учасником цієї справи, який наділений відповідними правами та обов`язками. При цьому, посилання скаржника на анулювання Національним банком України ліцензії та виключення ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» з Державного реєстру фінансових установ вказаних вище обставин не спростовує. Однак доказами, які є у матеріалах справи, не підтверджується факт виконання судового рішення на користь вказаного кредитора або відсутності у останнього претензій до боржника.
Доводи апеляційної скарги про те, що зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором були виконані ним належним чином, тому існують правові підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, колегія суддів відхиляє, оскільки такі висновки не ґрунтуються на наявних в матеріалах справи доказах.
Долучені до матеріалів справи у суді апеляційної інстанції нові докази, які не були подані до суду першої інстанції (копія листа №10/1/02-12-1545 від 03.10.2022 та копія квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки №ПН1748 від 14.09.2022 про сплату ОСОБА_2 на користь ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп») не спростовують правильних висновків суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні заяви.
З огляду на викладене, місцевий вірно вважав, що заявник на навів обставин в розумінні ч. 2 ст. 432 ЦПК України для визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню.
Отже, суд першої інстанції постановив оскаржувану ухвалу з дотримання вимог закону, а доводи апеляційної скарги не містять підстав для її зміни чи скасування.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу Яремчанського міського суду від 22 липня 2025 року - без змін.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Романюка Валерія Ілліча залишити без задоволення.
Ухвалу Яремчанського міського суду від 22 липня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча:                                                        О.О. Томин
Судді:                                                                В.А. Девляшевський
                                                                       Є.Є. Мальцева

Повний текст постанови складено 09 жовтня 2025 року.