ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова
Іменем України
21 листопада 2025 року
м. Харків
справа №  639/8333/24
провадження № 22-ц/818/3088/25
Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Пилипчук Н.П., 
суддів: Тичкової О.Ю., Яцини В.Б.
розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 05 березня 2025 року, постановлене під головуванням судді Єрмоленко В.Б.,-
в с т а н о в и в :
У грудні 2024 року Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 26251019731492 від 26.12.2014 у розмірі 88742,23 грн., та витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн.
В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 26.12.2014 між ПАТ "Банк Ренесанс Капітал" та ОСОБА_1 (до зміни прізвища- ОСОБА_2 ) укладено кредитний договір № 26251019731492, у відповідності до умов якого відповідачу видано кредитну картку з кредитним лімітом в сумі 1000,00 грн., який пізніше було збільшено до 53500 грн. Згідно умов договору ОСОБА_1 зобов`язалася щомісяця та у визначені строки здійснювати погашення частини суми заборгованості та проценти за користування кредитом. 
19.07.2016 ПАТ "Банк Ренесанс Капітал" припинило діяльність шляхом приєднання до АТ "ПУМБ". АТ "ПУМБ" є правонаступником усіх прав та зобов`язань ПАТ "Банк Ренесанс Капітал".
У порушення умов кредитного договору № 26251019731492 від 26.12.2014 ОСОБА_1 зобов`язання належним чином не виконує довготривалий строк, в результаті чого станом на 01.07.2024 має заборгованість в розмірі 88742,23 грн., з яких: 53409,85 грн.- заборгованість за кредитом; 35332,38 грн.- заборгованість за процентами. Наявність заборгованості за кредитним договором зумовила звернення АТ "ПУМБ" до суду за захистом своїх прав.
Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 05 березня 2025 року позовну заяву Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задоволено.
Стягнуто з   ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк" заборгованість за кредитним договором №26251019731492 від 26.12.2014 у розмірі 88742 грн. (вісімдесят вісім тисяч сімсот сорок дві) грн. 23 коп., з яких: 53409,85 грн.- заборгованість за кредитом; 35332,38 грн.- заборгованість за процентами.
Стягнуто з   ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк" витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, зазначає, що дійсно, 26.12.2014р. апелянт звернувся до Банку з метою отримання банківських послуг та отримав картку з кредитним лімітом 10000,00 грн. строком на 30 місяців. Вказує, що заяви про приєднання до ДКБО та паспорту споживчого кредиту, на які посилається як на додатки до позовної заяви позивач, апелянт взагалі не бачила і не підписувала. Крім того, ознайомлення з Паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Також незрозуміло, на який Кредитний договір № 262510197731492 посилається в позовній заяві позивач, оскільки ані кредитного договору взагалі, ані документу з № 262510197731492 апелянт не підписував. Зазначає, що після 26.12.2014р. жодних документів про збільшення кредитного ліміту апелянту банком для підписання не пропонувалось, жодних таких документів апелянт не підписував. Позивач зазначив в позовній заяві, що умовами Публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ» на укладення ДКБО фізичних осіб передбачено право банку змінювати клієнту кредитний ліміт. При цьому незрозуміло, яка саме редакція Публічної пропозиції мається на увазі, яким числом датована. Позивач не надав жодного доказу направлення повідомлення про збільшення Кредитного ліміту. До того ж жодного разу не зазначив дати, з якої збільшено кредитний ліміт. Звертає увагу на те, що первинні документи надання кредитних коштів не надані до суду як додаток до позову. Розрахунок заборгованості, на який посилається позивач, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані банком в позовній заяві, а, отже, не є належним доказом наявності заборгованості. До того ж відсотки, нараховані за період з 30.10.2016 - 11.03.2017р. в сумі 1854,91 грн. стягненню не підлягають у зв`язку із сплином 3-річного строку позовної давності на момент введення карантину згідно з постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України COVID- 19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». Таким чином, доведеним є тільки отримання апелянтом кредитної картки з кредитним лімітом 10000,00гр.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1ст.367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1ст. 367 ЦПК Українисуд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданим и доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що у зв`язку із неналежним виконанням взятих на себе зобов`язань у відповідача виникла заборгованість, яка підлягає стягненню.
Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Судом встановлено, що що 26.12.2014 між ПАТ "Банк Ренесанс Капітал" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 26258019766192, шляхом підписання Пропозиції укласти Договір карткового рахунку та договір страхування (оферта) №26251019731492 (а.с. 8), за умовами якого відповідачу видано кредитну картку з кредитним лімітом в сумі 10000,00 грн., зі строком дії- 60 місяців, процентна ставка за користування овердрафтом в пільговий (грейс) період- 0,0001 %, процентна ставка за користування овердрафтом не в межах пільгового (грейс) періоду- 46% річних, процентна ставка за користування несанкціонованим овердрафтом- 46 % річних.
Також ОСОБА_1 підписано Загальні умови договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків від 26.12.2014 (а.с. 8 зв.-10), згідно з п.п.1 п.1 Розділу 3 яких грейс період- період часу, для якого у відповідній Пропозиції встановлюється інший розмір процентної ставки за користування овердрафтом наданим на базових умовах, у випадку здійснення клієнтом певних дій щодо повернення заборгованості. 
Підписавши договір, відповідач добровільно погодився на умови кредитування, зокрема, розмір кредиту, порядок його надання та відсотки за користування кредитом. 
Позивач умови кредитного договору виконав належним чином, надавши відповідачеві кредитний ліміт у розмірі 10000 грн., який в подальшому було збільшено до 53500 грн. згідно Довідки про збільшення кредитного ліміту. (а.с. 21) 
Факт використання кредитних коштів ОСОБА_1 в межах строку дії договору та після його закінчення підтверджується розрахунком заборгованості, доданим до позовної заяви (а.с. 48-53), який містить дані щодо руху коштів на рахунку, суми погашення за наданим кредитом, а також Випискою по особовому рахунку (а.с. 25-47).
Відповідач належним чином свої зобов`язання не виконував, внаслідок чого за розрахунком заборгованості станом на 01.07.2024 має заборгованість за кредитним договором №26251019731492 в розмірі 88742,23 грн., з яких: 53409,85 грн.- заборгованість за кредитом; 35332,38 грн.- заборгованість за процентами. (а.с. 48-53)
02.07.2024 АТ «ПУМБ» на адресу проживання відповідача за допомогою оператора поштового зв`язку «Укрпошта» направлено Письмову вимогу (повідомлення) щодо виконання договірних зобов`язань в сумі 88742,23 грн., яка залишилась без реагування. (а.с.22-24)Зазначений розрахунок містить відомості про порядок нарахування заборгованості, дати та суми погашення відсотків, кредиту, тобто зрозумілі суми надходження та їх віднесення на погашення складових заборгованості.
Крім того з виписки по особовому рахунку за період з 21.06.2013 по 04.06.2024, вбачається, що кредитна картка була активована відповідачем та він активно користувався кредитними коштами.
Крім того, з письмової вимоги (повідомлення) АТ "ПУМБ" від 05.06.2024 року вбачається, що Банк в порядку статті 625, частини 2 статті 1050 Цивільного кодексу України, вимагав погасити кредит у розмірі 56 673 грн 58 к. Вказана письмова вимога направлялась відповідачу на адресу зазначену у заяві №26253019179977 від 21.06.2013 (а.с. 15, 16-17).
До позовної заяви представником позивача додано розписку ОСОБА_1 про те, що вона отримала платіжну карту у непошкодженому стані та запечатаний конверт з ПІН-кодом. З правилами користування карткою ознайомлена та зобов`язується їх дотримуватись.
Як на підставу позовних вимог АТ ПУМБ посилалось на те, що між Публічним акціонерним товариством "Банк Ренесанс Капітал", правонаступником якого є Акціонерне товариство "Перший Український Міжнародний Банк", та ОСОБА_1 26.12.2014укладено кредитний договір № 26258019766192, за умовами якого остання отримала кредитну картку з кредитним лімітом на 10000,00., який в подальшому був збільшений до 53500 грн. 19.07.2016 року ПАТ "Банк Ренесанс Капітал" припинило існування, шляхом приєднання до ПАТ "ПУМБ (на цей час АТ "ПУМБ"). Свої зобов`язання за Договором Банк виконав в повному обсязі. Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк. Заборгованість відповідача перед позивачем станом на 01.07.2024 складає 88742,23 грн., з яких: 53409,85 грн.- заборгованість за кредитом; 35332,38 грн.- заборгованість за процентами.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Устатті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «ПУМБ»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
З наданих позивачем письмових доказів беззаперечно вбачається, що сторонами під час укладення кредитного договору були узгоджені умови щодо процентної ставки за користування кредитом.
Із довідки про збільшення кредитного ліміту на підставі кредитного договору №26258019766192 від 26.12.2014 вбачається, що ОСОБА_1 було видано кредитну картку з кредитним лімітом в сумі 10 000 грн 00 к., та в подальшому кредитний ліміт був неодноразово збільшений, востаннє до 53500 грн.
З розрахунку заборгованості та Виписки по особовому рахунку, наданих позивачем за кредитним договором №26258019766192 від 26.12.2014 року, укладеним між ПАТ "Банк Ренесанс Капітал" та відповідачем станом на 01.07.2024 року вбачається, що заборгованість відповідача становить 88742,23 грн., з яких: 53409,85 грн.- заборгованість за кредитом; 35332,38 грн.- заборгованість за процентами.
Також, з розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач користувалася кредитними коштами, періодично здійснювала погашення кредиту.
Даних на спростування зазначеного розрахунку відповідачем суду не надано.
Доводи апелянта про те, що позивачем не надано первинні документи надання кредитних коштів, спростовується наступним.
На підтвердження вказаного розрахунку банком надана виписка за період з 26.12.2014 по 01.07.2024 року, яка підтверджує факт користування грошовими коштами.
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №200/5647/18 зазначив, що належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту є виписка по картковому рахунку.
Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Разом з тим, норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75/ передбачає, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Таким чином, виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за договором кредиту.
Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про не ознайомлення її з умовами кредитування та не погодження сторонами в момент укладення договору його умов, оскільки в момент підписання пропозиції укласти Договір карткового рахунку (оферта) ОСОБА_1 ознайомилась і погодилася з такими умовами надання кредиту та орієнтованою загальною вартістю кредиту, виходячи із обраних нею умов кредитування, що посвідчила своїм особистим підписом.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що при укладенні між сторонами кредитного договору № 26258019766192 від 26.12.2014 року було погоджено в письмовому вигляді істотні умови кредитування, в тому числі розмір процентної ставки за користування кредитними коштами, і доводи апеляційної скарги про протилежне не спростовують висновків суду першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги стосовно того, що відсотки, нараховані за період з 30.10.2016 - 11.03.2017р. в сумі 1854,91 грн. стягненню не підлягають у зв`язку із сплином 3-річного строку позовної давності є безпідставними з огляду на наступне.
Як вбачається з виписки по особовому рахунку ОСОБА_1 , остання систематично використовувала грошові кошти з рахунку на оплату товарів та послуг та здійснювала часткове погашення кредиту та відсотків, останній раз 28.02.2022.
Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, а в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново.
Правила переривання перебігу позовної давності суд застосовує незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.
До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, може з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу.
Отже, відповідач здійснила останній платіж 28.02.2022 року, тобто частково сплатила суму боргу, при цьому, із позовом банк звернувся до суду у грудні 2024 року, тобто в межах строку позовної давності, тому в даній справі відсутні підстави для застосування строку позовної давності.
Отже, доводи апеляційної скарги щодо пропуску банком строку позовної давності колегія суддів відхиляє, з огляду на те, що повернення кредиту передбачалось періодичними платежами, відповідач здійснював погашення кредитних коштів до 28.02.2022 року, а також з урахуванням продовження строку позовної давності на час запровадження карантину та воєнного стану в Україні.
Доказів погашення заборгованості у повному обсязі відповідачкою суду не надано, а матеріали справи не містять.
Враховуючи викладене, судова колегія вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовують.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до п.п. в п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись ст.ст.367,368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375,381,382-384,389ЦПК України, суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 05 березня 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбаченихст. 389 ЦПК України.

Головуючий:                                                         Н.П. Пилипчук 

Судді:                                                                 В.Б. Яцина

О.Ю. Тичкова