К И Ї В С Ь К И Й    А П Е Л Я Ц І Й Н И Й    С У Д	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
09 жовтня 2025 року                                                                            місто Київ
 
справа № 759/738/25
апеляційне провадження № 22-ц/824/11923/2025
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді - Саліхова В.В.,
 
суддів: Євграфової Є.П., Левенця Б.Б.,
 
за участю секретаря судового засідання: Алієвої Д.У.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 25 березня 2025 року, ухваленого під головування судді Шум Л.М., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
 
в с т а н о в и в :
У грудні2024 року ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просило стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором № 30660 від 04 травня 2021 року в сумі 9 375,00 грн., яка складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 1 500 грн., прострочена заборгованість за процентами в розмірі 7 875,00 грн.
На обгрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 04 травня 2021 року між ТОВ «ФК «АВІРА ГРУП» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 30660 про надання фінансового кредиту, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Підписуючи договір Відповідач підтвердив, що він ознайомився з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися.
Відповідно до п. 1.1 кредитного договору, товариство надає клієнту фінансовий кредит в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором на наступних умовах: сума виданого кредиту: 1 500,00 грн.; дата надання кредиту: 04 травня 2021 року; строк кредиту : 30 днів; стандартна процентна ставка - 2,5 % в день або 912,5 % річних.
Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором, станом на 25.06.2024 року, загальний розмір заборгованості за кредитним договором становить 9 375,00 грн., яка складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 1 500,00 грн.; простроченої заборгованість за процентами в розмірі 7 875,00 грн. 
Згідно п. 2.4. кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної Клієнтом.
На виконання вимог п. 2.4. кредитного договору відповідачкою були зазначені реквізити платіжної банківської карти НОМЕР_1 для перерахування кредитних коштів (ч. 7 кредитного договору).
Згідно інформаційної довідки ТОВ «Платежі онлайн» від 20 травня 2024 року, відповідачці 04 травня 2021 року на картковий рахунок було перераховано кредитні кошти в сумі 1 500,00 грн. за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 .
17 лютого 2022 року між ТОВ «ФК «АВІРА ГРУП» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу №02-17/02/2022 відповідно до умов якого ТОВ «ФК «АВІРА ГРУП» відступило ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 17 лютого 2022 року до договору факторингу №02-17/02/2022, ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 на суму 9 375,00 грн.
На адресу ОСОБА_1 було направлено вимогу про дострокове погашення заборгованості за Кредитним договором № 30660 від 04.05.2021 року, проте станом на дату подачі позову зазначена вимога була залишена відповідачкою без виконання.
Посилаючись на наведене, позивач просив позов задовольнити.
Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 25 березня 2025 року позов ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» заборгованість за кредитним договором № 30660 від 04 травня 2021 року в сумі 9 375,00 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» судовий збір у сумі                       2 442,40 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» витрати на правову допомогу в сумі 10 500,00 грн.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Святошинського районного суду міста Києва від 25 березня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову та закрити провадження у справі.
Апеляційна скарга мотивовано тим, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що задовольняючи позов в частині стягнення заборгованості по відсоткам, суд першої інстанції не урахував, що відсотки нараховано поза межами строку кредитування.
Вказує, що суд дійшов помилкового висновку, що позивачем не пропущено строк позовної давності, не врахувавши, що відлік строку позовної давності починається з моменту невиконання позичальником умов кредитного договору, тобто з 04 червня 2021 року, тоді як відповідач звернувся з позовом у грудні 2024 року.
Крім того, вказує, що суд безпідставно стягнув з неї витрати на правову допомогу у розмірі 10 500 грн., не врахувавши клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, в якому наголошено, що заявлені витрати є не співмірними зі складністю справи, наданими адвокатом обсягом послуг, витраченим часом на надання таких послуг, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру.
В судове засідання учасники справи не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належно, тому колегія суддів, враховуючи ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала можливим провести розгляд справи за відсутності представника позивача та відповідача.
Заслухавши доповідь судді Саліхова В.В., вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Судом встановлено, що 27 червня 2021 року між ТОВ «ФК «Авіра Груп» та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансового кредиту №30660, відповідно до п. 1.1 якого товариство надає клієнту фінансовий кредит у розмірі 1 500,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором.
Кредит надається строком на 30 днів, тобто до 02 червня 2021 року. Строк дії договору 30 днів. Але в будь-якому випадку, договір діє до повного його виконання сторонами. (п. 1.2 договору).
За користування кредитом клієнт сплачує товариству 912,5% річних від суми кредиту в розрахунку 2,5% на добу (п. 1.3 договору).
Відповідно до пункту 2.3 договору, обчислення строку кредитування та нарахування процентів цим договором здійснюється за фактичну кількість користування кредитом, при цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок Товариства) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом. У випадку прострочення погашення кредиту проценти нараховуються і за період прострочення, але не більше 180 календарних днів поспіль з моменту виникнення такої прострочки.
Також встановлено, що підписуючи договір відповідачка - ОСОБА_1 підтвердила, що вона ознайомлена з усіма умовами правил надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту ТОВ «ФК «Авіра Груп», які розміщені на сайті, повністю їх розуміє, погоджується з ними та зобов`язується неухильно їх дотримуватись.
З довідки про ідентифікацію ТОВ «ФК «Авіра Груп» встановлено, що клієнт ОСОБА_1 , з яким укладено договір №30660 від 04 травня 2021 року, ідентифікований Товариством (одноразовий ідентифікатор KL2983 та номер телефону НОМЕР_2 і здійснено акцепт договору).
ТОВ «ФК «Авіра Груп» свої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі, а саме надало відповідачці ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі, встановленому договором №30660 від 04 травня 2021 року про надання коштів на умовах споживчого кредиту, що підтверджується інформаційною довідкою, відповідно до якої, 04 травня 2021 року на картковий рахунок відповідача НОМЕР_3 було перераховано позику в розмірі 1 500,00 грн., через платіжний сервіс «Platon».
17 лютого 2022 року між ТОВ «ФК «Авіра Груп» та ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу №02-17/02/2022, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Авіра Груп» відступило ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників.
Відповідно витягу до реєстру боржників від 17 лютого 2022 року до договору факторингу №02-17/02/2022, ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №30660 від 04 травня 2021 року на суму 9 375,00 грн., з яких: 1 500,00 грн. - прострочене тіло; 7 875,00 грн. - прострочені відсотки.
22 травня 2024 року ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» на адресу відповідачки ОСОБА_1 надіслано вимогу про виконання зобов`язань за кредитним договором у строк до 30 днів з дати отримання цієї вимоги.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості позовних вимог щодо неналежного виконання відповідачем зобов`язань та не спростування суми заборгованості перед позивачем. 
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції враховуючи наступне.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Порядок укладення договорів в електронній формі регламентується Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію».
Цивільний кодекс України у статтях 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).
Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з частиною першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Уклавши даний договір на умовах, викладених у ньому, відповідач тим самим засвідчила свою згоду та взяла на себе зобов`язання виконувати умови, які були в ньому закріплені.
Відповідно до положень статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до частини п`ятої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них.
Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Відповідно до пункту шостого частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Надаючи правову оцінку кредитному договору суд першої інстанції, на переконання колегії суддів, дійшов правильного висновку про його укладення в електронній формі у спосіб, визначений законом, адже такий договір містить електронний підпис відповідачки одноразовим ідентифікатором, що прирівнюється до власноручного підпису позичальника, що повністю відповідає вимогам ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» та засвідчує волю відповідачки на укладання договорів на погоджених умовах.
Своїм підписом на договорі відповідачка також підтвердила, що ознайомлена з усіма умовами, в тому числі, й порядком та строками повернення кредиту та сплати процентів, розуміє та зобов`язується їх виконувати.
Поряд з цим, без реєстрації та здійснення входу на веб-сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету та без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, кредитний договір не був би укладений, що повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду в постановах від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 10 червня 2021 року у справі №234/7159/20, від 12 серпня 2022 року у справі №234/7297/20, від 09 лютого 2023 року у справі №640/7029/19.
Крім того, у розділі 7 Договору, відповідачка зазначила номер особистого електронного платіжного засобу НОМЕР_1 , на який, відповідно до інформаційної довідки ТОВ «Платежі онлайн» від 21 травня 2024 року, перераховано кошти через систему платежів Platon на суму 1 500,00 грн.
Відповідачка не заперечувала факт укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів на її банківську карту.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.
У рішенні 23 серпня 2016 року у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголосив, що у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей» … Суд повинен вирішити, чи є вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що у цій справі, сукупність наданих позивачем доказів на підтвердження надання/ перерахування відповідачці кредитних коштів на суму 1 500,00 грн не викликає сумніву, а тому позивачем надано належні та допустимі докази як укладення кредитного договору так і отримання ОСОБА_1 кредитних коштів.
Доказів повернення кредитних коштів матеріали справи не містять.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.
За змістом статей 526, 615 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору.
За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості (абзац перший частини першої статі 1046 ЦК України).
Відтак, встановивши, що ОСОБА_1 отримала кредитні кошти у розмірі 1 500 грн. та у строк встановлений договором не повернула, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за тілом кредиту.
Позивач крім стягнення заборгованості за тілом кредиту також просив стягнути заборгованість за відсотками у розмірі 7 875,00 грн.
Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (речення перше та друге абзацу першого частини першої статті 1048 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов`язання припиняються на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Згідно із статтею 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до умов Договору, укладеного між сторонами, кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачці кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: сума кредиту -1 500,00 грн.; строк кредитування - 30 днів; строк дії договору - 30 днів, але в будь-якому випадку, договір діє до повного його виконання; % ставка - фіксована 2,5 % на добу.
Підпунктом 2.3 пункту 2 Договору визначено, що обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому, проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту Клієнту- (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний Клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок Товариства) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом. У випадку прострочення погашення кредиту проценти нараховуються і за період прострочення, але не більше 180 календарних днів поспіль з моменту виникнення такої прострочки.
Отже, відповідно до умов договору, період нарахування процентів за користування кредитом (30 днів) та у випадку прострочення погашення кредиту після закінчення строку кредитування (180 днів), загалом становить 210 днів, що відповідає умовам пункту 2 вказаного договору.
Таким чином, загальний розмір відсотків за користування кредитом, обумовлений сторонами при укладенні 04 травня 2021 року кредитного договору №30660 становить 7 875 грн. (1500 грн. х 2,5% х 210 днів).
Відтак, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за відсотками у розмірі 7 875 грн., а доводи апеляційної скарги про те, що відсотки нараховані поза межами строку кредитування є безпідставними та спростовуються умовами договору, які стосуються строку нарахування відсотків.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за кредитним договором у розмірі  9 375,00 грн.
 
Щодо строку позовної давності 
Відповідачка в суді першої інстанції заявила про застосування строку позовної давності.
Суд дійшов висновку, що позивачем не пропущено строк позовної давності, оскільки загальний строк позовної давності щодо стягнення заборгованості за кредитним договором № 30660 від 04 травня 2021 року має часові рамки з 17 лютого 2022 року по 17 лютого 2025 року, ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» звернулося до суду з позовною заявою у грудні 2024 року.
Колегія суддів не в повній мірі погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
30 березня 2020 року був прийнятий Закон України № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким доповнений Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України п. 12, яким визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу строки продовжуються на строк дії такого карантину.
Вказаний Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року, а тому саме з цієї дати строк позовної давності продовжувався у зв`язку із введенням на території України карантину. Строк карантину неодноразово продовжувався й закінчився 30 червня 2023 року.
Крім того, згідно Указу Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом №2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, в зв`язку з військовою агресією РФ проти України, в Україні було введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, з подальшими його продовженнями, який триває і наразі.
Законом України від 15 березня 2022 року №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» внесено зміни до ЦК України щодо строків позовної давності. Так, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема п.19, згідно якого у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.
Позивач ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» звернувся з позовом до суду 27 грудня 2024 року.
З огляду на зазначене та встановлені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що позивач звернувшись до суду з даним позовом 27 грудня 2024 року не пропустив строків позовної давності, однак помилився з мотивами щодо застосування строків позовної давності.
 
Щодо вирішення судом першої інстанції питання про стягнення витрат на правничу допомогу
Позивач просив стягнути з відповідачки на його користь витрати на правничу допомогу в розмірі 10 500,00 грн.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).
У відповідності до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпечення доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно з вимогами частин 1, 2, 5, 6 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Згідно з частини 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У своїй практиці ЄСПЛ керується трьома ключовими принципами під час вирішення питань про відшкодування судових витрат. Звернення про відшкодування таких витрат задовольняються тоді, коли судові витрати, що підтверджено доказами: фактично понесені; необхідні, щоб запобігти порушенню або отримати відшкодування за нього; визначені у розумному розмірі.
У Практичних рекомендаціях: вимоги щодо справедливої компенсації (стаття 41 Конвенції), виданих Головою Європейського суду з прав людини відповідно до Правил 32 Регламенту Суду від 28 березня 2007 року, з поправками від 09 червня 2022 року, ЄСПЛ зазначає, що витрати, понесені (як на національному рівні, так і під час розгляду справи в самому Суді) у спробі запобігти порушенню чи з метою отримання компенсації після того, як воно сталося, мають бути фактично понесені. Фактично понесені означає, що «заявник мав сплатити їх або бути зобов`язаним сплатити їх відповідно до юридичного або договірного зобов`язання. Документи, що підтверджують те, що заявник сплатив або зобов`язаний сплатити такі витрати, мають бути надані суду» (пункт 18).
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року по справі №922/445/19 зазначено, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
У постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2021 року в справі №750/2055/20 вказано, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 14 квітня 2021 року у справі №757/60277/18-ц.
На підтвердження надання професійної правничої допомоги суду надано договір про надання правової допомоги від 29 грудня 2023 року, укладений між ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» та адвокатом Пархомчуком С.В., за умовами якого клієнт доручив адвокату, а адвокат прийняв доручення і взяв на себе зобов`язання надавати правову допомогу клієнту в обсязі та на умовах, передбачених договором.
Відповідно до розділу 3 Договору, вартість правової допомоги адвоката (гонорар) обчислюється, виходячи із фактично затрачених годин роботи адвоката (погодинна оплата), та розраховується, виходячи з вартості години роботи адвоката, яка встановлюється сторонами у розмірі 2 000,00 грн за одну годину фактично витраченого часу на надання правової допомоги. Факт надання адвокатом правової допомоги клієнту підтверджується актом приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг), який містить детальний опис виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та здійснених ним витрат.
Відповідно до акту про отримання правової допомоги від 14 січня 2025 року позивач отримав від адвоката Пархомчука С. В. послуги вартістю 10 500,00 грн, з яких:
зустріч та консультація щодо перспективи судового врегулювання кредитної заборгованості, яка виникла між Товариством та ОСОБА_1 у рамках кредитного договору №30660 від 04 травня 2021 року - 1 год - 2 000,00 грн;
складання та подання до суду позовної заяви, моніторинг аналіз судової практики - 2,5 год. - 5 000,00 грн;
інші клопотання, заяви до суду складення процесуальних документів, моніторинг «ЄДРСР» - 1,5 год. - 3 000,00 грн;
канцелярські витрати на виготовлення копій документів, відправка поштової кореспонденції - 500,00 грн.
Факт оплати позивачем отриманих послуг правничої допомоги підтверджується платіжною інструкцією №34257 від 14 січня 2025 року.
За вимогами ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При цьому, за ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У клопотанні ОСОБА_1 просила про зменшення витрат за надану правничу допомогу до 2 000,00 грн. Посилалася на їх неспівмірність щодо складності справи та її типовості.
Як вбачається з рішення, вказане клопотання судом не було враховано, у звязку з чим суд першої інстанції дійшов необгрунтованого висновку про стягнення витрат на правничу допомогу у заявленому позивачем розмірі.
Так, «інші клопотання, заяви до суду складення процесуальних документів, моніторинг «ЄДРСР»» є неконкретизованими та не дають можливість встановити їх дійсність та необхідність, а отже задоволенню не підлягають. Крім того, з огляду на типовість справи позивача, які веде адвокат Пархомчук С.В. колегія суддів вважає слушними доводи відповідачки в частині явної завищеності витрат на складання позовної заяви та зустріч і консультацію щодо перспективи судового врегулювання кредитної заборгованості. Вказані витрати підлягають зменшенню вдвічі, тобто сукупно до 3 500,00 грн. (7 000 грн. :2). Канцелярські витрати (500 грн.) не є видами правової допомоги, а тому не підлягають стягненню з відповідачки.
З огляду на фактичний обсяг послуг, наданих ТОВ ФК «КЕШ ТУ ГОУ» адвокатом Пархомчуком С.В., їх дійсність, необхідність, відповідність складності справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), колегія суддів вважає співмірними витрати позивач на професійну правничу допомогу за розгляд справи у розмірі 3500 грн., оскільки саме такий розмір судових витрат доведений, документально обґрунтований та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат, їх дійсності та виконаній адвокатом роботі, з урахуванням складності справи, та типовості спірних правовідносин.
З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду в частині стягнення витрат на правничу допомогу необхідно змінити, зменшивши розмір витрат на правничу допомогу, що підлягає стягненню з відповідачки, до 3 500 грн., рішення суду в частині вирішення питання про застосування строків позовної давності змінити, виклавши в цій частині мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, суд,-
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 -задовольнити частково.
Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 25 березня 2025 року в частині вирішення питання про застосування строків позовної давності - змінити, виклавши в цій частині мотивувальну частину рішення в редакції даної постанови.
Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 25 березня 2025 року в частині стягнення заборгованості за кредитним договором -  залишити без змін.
Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 25 березня 2025 року в частині вирішення питання про стягнення витрат на правничу допомогу змінити, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ», до 3 500 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
 
Повний текст постанови складено 13 жовтня 2025 року.

Головуючий:

Судді: