П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 жовтня 2025 року 
м. Рівне

Справа № 571/1742/24
Провадження № 22-ц/4815/1060/25

Головуючий у Рокитнівському районному суді
Рівненської області: суддя Верзун О.П.
Рішення суду першої інстанції ухвалено
15 травня 2025 року в селищі Рокитне 
Сарненського району Рівненської області
(фіксування судового засідання за допомогою        
звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось).
Повний текст рішення складено: не зазначено

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий: Хилевич С.В.
судді: Гордійчук С.О., Ковальчук Н.М.
секретар судового засідання: Маринич В.В.        

за участі: сторони та їх представники в судове засідання не з`явилися,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника Моторного (транспортного) страхового бюро України – адвоката Гусєва Павла Володимировича на рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 15 травня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю особи,
в с т а н о в и в:
У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі – МТСБУ) про відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю фізичної особи, в розмірі 57 600 гривень шкоди, пов`язаної з стійкою втратою працездатності, 4 138,26 гривень шкоди, заподіяної тимчасовою втратою працездатності, 30 540,44 гривень витрат на лікування та 4 613,90 гривень моральної шкоди. Просив здійснити розподіл судових витрат та покласти на відповідача витрати на професійну правничу (правову) допомогу у 30 000,00 гривень.
Мотивуючи свої вимоги, позивач покликався на те, що 06 листопада 2017 року близько 01 год. 05 хв. на автодорозі Вежиця-Рокитне-Борове на відстані близько 3 км від с. Кисоричі в напрямку с. Карпилівка Рокитнівського району Рівненської області, водій ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи мотоциклом "Джанші", р.н. НОМЕР_1 , здійснив виїзд на зустрічну смугу, вчинивши лобове зіткнення зі автомобілем "ВАЗ 210994-20", р.н. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі – ДТП) пасажир мотоцикла ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримав тілесні ушкодження. Позивач є особою, якій внаслідок ДТП було завдано шкоду здоров`ю. Так, йому заподіяно: шкоду, пов`язаної з лікуванням, шкоду, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності, шкоду, пов`язаної з стійкою втратою працездатності, моральної шкоди. Отримані ним тілесні ушкодження перебувають у прямому причинному зв`язку з ДТП, що підтверджується виписками з медичних карток хворого.
Рішенням Рокитнівського районного суду Рівненської області від 15 травня 2025 року позов задоволено частково.
Стягнуто з МТСБУ на користь ОСОБА_1 4 1 38,26 гривень шкоди, заподіяної тимчасовою втратою працездатності, та 30 540,44 гривень витрат на лікування, а всього 34 678,70 гривень.
Стягнуто із МТСБУ на користь судовий збір в розмірі 455,18 гривень.
В решті позовних вимог відмовлено.
На судове рішення представником МТСБУ – адвокатом Гусєвим П.В. подано апеляційну скаргу, де покликався на його незаконність та необґрунтованість, які полягали в неправильному застосуванні норм матеріального, порушенні норм процесуального права і неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи.
На обґрунтування апеляційної скарги зазначав, що більшість представлених позивачем чеків є нерозбірливими і нечитабельними. Внаслідок цього у МТСБУ немає підстав для проведення регламентної виплати через відсутність доказів про витрати, пов`язані з лікуванням, на що суд першої інстанції не звернув уваги, а тільки зробив підрахунок понесених витрат за чеками.
Крім того, суд не врахував, що позивачем не надано оплати рахунку-фактури №175, рахунку б/н від 20 листопада 2017 року, рахунку б/н від 22 листопада 2017 року, а також накладної № 125 та рахунку № СФ-0242.
Вважає, що рішення суду першої інстанції в частині відшкодування витрат на лікування є таким, яке прийняте з неповним з`ясуванням обставин справи і порушенням норм процесуального права, що полягало у неналежному дослідженні та оцінці наявних доказів у справі.
Щодо рішення в частині відмови у задоволенні стягнення судових витрат, то його прийнято з неповним з`ясуванням обставин справи, неналежним вивченням умов договору про надання правової допомоги та надмірним формалізмом.
З наведених підстав просить скасувати рішення суду першої інстанції повністю і ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.
При цьому просив розподілити судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України.
Правом подання відзиву на апеляційну скаргу позивач не скористався, хоча йому про це роз`яснювалось ухвалою Рівненського апеляційного суду від 07 серпня 2025 року.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.
Згідно зі ст.ст. 263, 367 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
 Як з`ясовано судом, і ці обставини визнаються сторонами, 06 листопада 2017 року близько 01 год. 05 хв. на автодорозі Вежиця-Рокитне-Борове на відстані близько 3 км від с. Кисоричі в напрямку с. Карпилівка Рокитнівського району Рівненської області сталося ДТП. Встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи мотоциклом "Джанші", р.н. НОМЕР_1 , здійснив виїзд на зустрічну смугу та вчинив лобове зіткнення з автомобілем "ВАЗ 210994-20", р.н. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Внаслідок ДТП водій ОСОБА_2 з діагнозом "відкритий перелом лівої стегнової кістки", пасажир ОСОБА_1 з діагнозом "перелом обох гомілок" та пасажир ОСОБА_4 були доставлені до Рокитнівської центральної районної лікарні.
На момент настання ДТП транспортний засіб "Джанші", яким керував ОСОБА_2 , не було забезпечено договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. 
Відомості про ДТП внесено до Єдиного реєстру досудових розслідування за №12017180190000626 від 06 листопада 2017 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 К України (а.с. 70).
З виписки № 6843 із медичної карти стаціонарного хворого Рокитнівської центральної районної лікарні встановлено, що ОСОБА_1 знаходився на стаціонарному лікуванні з 06 листопада 2017 по 15 листопада 2017 з діагнозом "перелом обох кісток лівої гомілки, обох кісток лівого передпліччя" (а.с.27).
18 вересня 2018 року ОСОБА_1 через свого представника звернувся до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування (а.с.14-16).
Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються в повному обсязі.
Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
За вимогами ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала: зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки .
Відповідно до ст.ст. 1187, 1188 ЦК України, школа, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:
1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;
2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;
3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.
Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
З огляду на зазначені положення Цивільного кодексу України факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).
За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).
Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.
Згідно зі ст.ст. 5, 18, 21, 43 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, страховим випадком за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої у особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, виник обов`язок відшкодувати шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілих осіб.
У разі настання події, що є підставою для здійснення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, чинних на день настання такої події, а для регламентної виплати, визначеної пунктом 4 частини першої статті 43 цього Закону, - у межах страхових сум, встановлених на день укладення внутрішнього договору страхування, за яким здійснюється така виплата, зобов`язано у встановленому цим Законом порядку здійснити регламентну виплату у зв`язку із шкодою, заподіяною внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю та/або майну потерпілої особи.
Страхова (регламентна) виплата у зв`язку з лікуванням потерпілої фізичної особи здійснюється страховиком, а у випадках, передбачених частиною першою і пунктом 3 частини другої статті 43 цього Закону, - МТСБУ, у розмірі витрат, пов`язаних з доправленням, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілої фізичної особи у відповідному закладі охорони здоров`я, включаючи витрати на спеціальний медичний, постійний сторонній догляд та придбання лікарських засобів (лікарських препаратів). Необхідність здійснення таких витрат документально підтверджується відповідним закладом охорони здоров`я, а розмір витрат - розрахунковим документом.
МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих здійснює регламентну виплату на умовах, визначених цим Законом, у разі заподіяння шкоди на території України, зокрема, транспортним засобом, щодо якого на дату настання дорожньо-транспортної пригоди був відсутній чинний договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, щодо якого на дату настання дорожньо-транспортної пригоди був відсутній чинний договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, та майну, яке перебувало в ньому.
У постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі №№ 127/5920/22 зазначено, що положення частини другої статті 1188 ЦК України застосовні за таких умов: 1) відбулася взаємодія джерел підвищеної небезпеки; 2) потерпілим від неї є інша особа, ніж власники (володільці), наприклад, транспортних засобів; 3) ці власники (володільці) завдали шкоди потерпілому спільно, тобто поведінка кожного із них була неправомірною (зокрема, у разі порушення кожним певних Правил дорожнього руху, що призвело до взаємодії джерел підвищеної небезпеки та завдання внаслідок цього шкоди третій особі). Тоді їхня вина у завданій потерпілому шкоді не має значення, і вони зобов`язані відшкодувати цю шкоду незалежно від такої вини (див. пункт 187.1. постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21).
За змістом частини першої статті 614 ЦК України вина як підстава відповідальності за порушення зобов`язання - це невжиття особою всіх залежних від неї заходів для належного виконання зобов`язання, зокрема для запобігання заподіянню шкоди. З огляду на це припис частини другої статті 1188 ЦК України застосовний тоді, коли поведінка кожного із власників (володільців) транспортних засобів (унаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки яких завдана шкода третій особі) була неправомірною (зокрема, якщо кожен із них порушував правила безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту), у зв`язку з чим відбулася вказана взаємодія та була завдана шкода третій особі. Встановлення неправомірності діяння кожного з цих власників (володільців) достатньо для покладення на них солідарного обов`язку з відшкодування третім особам шкоди, завданої внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки. Такий обов`язок не залежить від вини осіб, які спільно неправомірними діяннями завдали шкоди (див. пункт 187.2. постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21).
За змістом частини другої статті 1188 ЦК України іншою особою, якій унаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки власники (володільці) транспортних засобів спільно завдали шкоди, є будь-яка третя особа. Вона може бути, зокрема, пішоходом або пасажиром транспортного засобу, від зіткнення із яким іншого транспортного засобу завдано шкоди. Іншою, ніж та, яка завдала шкоди, особою може бути і власник транспортного засобу, який передав право керування, а сам був пасажиром (див. пункт 187.3. постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21).
Як правильно встановлено судом першої інстанції, відповідно до медичної документації хворого, виданої Рокитнівською центральною районною лікарнею, копії якої додані до матеріалів справи, ОСОБА_1 були призначені для лікування відповідні медичні препарати. 
Зазначені рахунки, квитанції, фіскальні чеки в сукупності з іншими наявними у матеріалах справи медичними документами, є достатніми доказами понесених позивачем витрат на лікування у цій сумі. 
Зокрема, судом попередньої інстанції враховано, що купівля ліків та медичних препаратів здійснювалась у період проходження позивачем лікування після ДТП. 
Також судом правильно враховано ступінь та характер завданих ОСОБА_1 тілесних ушкоджень внаслідок ДТП, їх супутні наслідки, тривале його перебування на лікуванні, оперативне лікування, те, що під час операційних втручань та подальших обробок ран є також необхідність у підручних матеріалах таких як бинти, шприци тощо. 
Судом встановлено, що копії фіскальних чеків, інших первинних документів, надані позивачем суду на підтвердження понесених ним витрат на придбання медичних препаратів, предметів, пов`язаних з операційним втручанням становлять суму 45 774,68 гривень. 
При цьому судом не враховувалися пошкоджені та нечитабельні документи, з яких неможливо достовірно встановити зміст: фіскальний чек на суму 533,04 гривень (а.с. 38), на суму 115,62 гривень та пошкоджений чек від 15 листопада 2017 року (а.с. 39), на суму 20,50 гривень (а.с. 41), рахунок-фактуру № 175 на якій відсутні усі необхідні реквізити для цього документу, чек на невідому суму (а.с. 45), нечитабельний фіскальний чек (а.с. 46). 
Обґрунтовано врахувавши, що ОСОБА_1 до стягнення витрат на лікування заявлено суму 30 540,44 гривень та надано копії документів на підтвердження цієї суми, а відповідачем не було спростовано витрати, понесені позивачем на лікування і які лишились не відшкодовані, суд попередньої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог в цій частині в повному обсязі та в межах саме позовних вимог, з чим погоджується і колегія суддів.
Повно і правильно з`ясувавши обставини справи та встановивши, що при вирішенні спірних правовідносин до застосування підлягають норми матеріального права, на застосуванні яких наполягав позивач, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив вимоги ОСОБА_1 частково. 
Щодо позовних вимог про відшкодування шкоди внаслідок тимчасової втрати працездатності, відшкодування шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності, та моральної шкоди, то такі вимоги апеляційним судом не переглядаються, оскільки доводів про їх незаконність та вимоги про їх скасування в апеляційній скарзі не заявлено.
Судом установлено й відсутність обставин, які свідчили би про обов`язкове скасування судового рішення внаслідок існування підстав, передбачених ч. 3 ст. 376 ЦПК України.
Отже, аргументи апеляційної скарги в їх сукупності зводяться лише до суб`єктивної незгоди із висновками суду попередньої інстанції, неправильного розуміння вимог чинного законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин, але такі доводи правильно оцінені судом попередньої інстанції, були предметом перегляду судом апеляційної інстанції та не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.
Залишаючи апеляційні скарги без задоволення, суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення від 27 вересня 2001 року у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", п. 32).
Пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення у справах Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).
Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника Моторного (транспортного) страхового бюро України – адвоката Гусєва Павла Володимировича залишити без задоволення, а рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 15 травня 2025 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:                                                                        С.В. Хилевич

Судді:                                                                                С.О. Гордійчук

Н.М. Ковальчук