Номер провадження: 33/813/1538/25
Номер справи місцевого суду: 503/321/25 
Головуючий у першій інстанції Сердюк Б. С. 
Доповідач Карташов О. Ю.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.10.2025 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Карташова О.Ю.

за участю секретаря судового засідання Рудуман А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Одесі клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Кодимського районного суду Одеської області від 14 травня 2025 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 122-4, ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП,
ВСТАНОВИВ:

Постановою Кодимського районного суду Одеської області від 14 травня 2025 року справи про адміністративне правопорушення № 503/321/25, № 503/322/25 та № 503/323/25про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 об`єднано в одне провадження та присвоєно справі єдиний унікальний номер № 503/321/25.
ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушень, передбачених ст. 122-4, ст. 124, ч. 1 ст. 130 і застосовано до нього адміністративне стягнення, за правилами ст. 36 КУпАП, в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, у виді штрафу, в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір, у розмірі 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп.

Згідно із постановою, 19 лютого 2025 року о 16 год 40 хв ОСОБА_1 по вул. Івана Котляревського в м. Кодима Подільського району Одеської області, керував автомобілем "Mitsubishi L200" д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та скоїв наїзд на електроопору номер 22, внаслідок чого транспортний засіб та електроопора отримали механічні пошкодження, та після цього залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, чим порушив вимоги п. 2.9(а), п. 2.10(а), п. 12.1 Правил дорожнього руху України, своїми діями вчинив правопорушення, передбачені ст. 122-4, ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на її незаконність просить оскаржувану постанову скасувати, провадження у справі відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. ст. 122-4, ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП. Також, разом з апеляційною скаргою подано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.
Клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ОСОБА_1 , обґрунтовано тим, що первинна апеляційна скарга його захисником була подано в строк передбачений законодавством, але Постановою Одеського апеляційного суду від 06.06.2025 року її було повернуто у зв`язку з допущеними процесуальними порушеннями під час її подання в частині підтвердження повноважень адвоката.
ОСОБА_1 просить звернути увагу, що постанову Одеського апеляційного суду він отримав і ознайомився з нею лише 30.06.2025 року, після чого без зволікань вжив заходи для повторного оскарження постанови суду першої інстанції. Крім того, ОСОБА_1 зазначає, що на можливість та своєчасність виконання ним покладених законом процесуальних обов`язків в частині оскарження постанови суду першої інстанції, також вплинуло те, що він є військовослужбовцем ЗСУ, проходить військову службу в бойових умовах, в умовах збройної агресії рф.
В обґрунтування апеляційної скарги, зазначається, що як поліцейськими так і судом першої інстанції були проігноровані пояснення ОСОБА_2 про те, що автомобілем керував саме він, також проігноровані пояснення самого скаржника та ОСОБА_3 , які підтверджували що за кермом знаходився саме ОСОБА_2 .
Акцентується увага на тому, що, суд першої інстанції не перевірив надані докази та не надав їм належну оцінку. Так, на підставу підтвердження вини апелянта суд послався на пояснення свідка ОСОБА_4 , яка пояснила, що бачила як після ДТП з автомобіля з боку водія вийшов чоловік на ім`я ОСОБА_5 не називаючи прізвища, але в суді ОСОБА_4 не допитували, тому те яка саме особа по імені ОСОБА_5 керувала автомобілем та була за кермом судом першої інстанції не було з`ясовано. І взагалі з наданих ОСОБА_4 свідчень є не зрозумілим кого саме мала на увазі ОСОБА_6 чи апелянта.
Також, судом не перевірені покази ОСОБА_2 про тиск та погрози з боку поліцейських, не надано належної оцінки показам ОСОБА_3 який перед допитом був попереджений про кримінальну відповідальність за надання за відомо неправдивих свідчень.

В судове засідання апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його захисники, адвокати Мартинюк Ю.М., Холостенко О.В., будучі повідомленими про час, дату та місце розгляду справи, не з`явилися, причини неявки суду не повідомили.
За змістом статті 294 КУпАП, неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.
Беручи до уваги, що розгляд справи не одноразово відкладався за клопотання самого ОСОБА_1 та його адвоката, враховуючи принцип судочинства, зазначений у практиці ЄСПЛ, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, а також те, що дана справа про адміністративне правопорушення перебуває на розгляду в апеляційному суді вже тривалий час, з метою її розгляду у розумні строки, апеляційний суд вважає за можливе здійснити розгляд поданої ОСОБА_1 апеляційної скарги на постанову судді Кодимського районного суду Одеської області від 14 травня 2025 року, у відсутність апелянта та його адвоката, і у даному випадку його право на доступ до правосуддя, не є порушеними, оскільки положення ст. 268 КУпАП не передбачають обов`язкову присутність особи, стосовно якої розглядається справа за ст.ст. 1222-4, 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення.
Перевіривши доводи клопотання про поновлення строку, суд приходить до наступного висновку.
Висновки за результатами розгляду клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.
За загальним правилом статті 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.
Відповідно до частини 2 статті 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною 5 статті 7 та частиною 1 статті 287 цього Кодексу.
З матеріалів справи вбачається, що вперше апеляційну скаргу на постанову Кодимського районного суду Одеської області від 14 травня 2025 року захисником ОСОБА_1 адвокатом Мартинюком Ю.М. було подано до суду першої інстанції 26 травня 2025 року, у межах строку на апеляційне оскарження.
Постановою Одеського апеляційного суду від 06.06.2025 року вказану апеляційну скаргу було повернуто особі, яка її подала, оскільки на підтвердження своїх повноважень адвокат до ордера не надав витяг з договору про надання правової допомоги.
Повернення апеляційної скарги не позбавило апелянта права повторно звернутися до суду з апеляційною скаргою в порядку, передбаченому частиною 3 статті 294 КУпАП.
Тому, повторно ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу 02.07.2025 року.
Пропущений апелянтом апеляційний строк підлягає поновленню для забезпечення доступу особи до правосуддя в умовах воєнного стану.
Перевіривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до положень статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, а також іншими документами.
Водночас, положеннями ст. 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Постанова судді згідно ст. 283 КУпАП має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.
Проте, вищевказані вимоги закону в повному обсязі не були дотримані під час розгляду справи в суді першої інстанції.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 інкримінується вчинення адміністративних правопорушень, передбачених:
- ст. 124 КУпАП об`єктивна сторона якого, характеризується діями спрямованими на порушення учасником дорожнього руху Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна;
- 122-4 КУпАП об`єктивна сторона якого, полягає у залишенні водієм транспортного засобу на порушення встановлених правил місця ДТП, до якої він причетний;
- ч.1 ст. 130 КУпАП, об`єктивна сторона якого, відповідно до диспозиції цієї норми закону, серед іншого, полягає у діях особи, яка керує транспортним засобом, тобто водія, з ознаками алкогольного сп`яніння, спрямованих на ухилення від проходження у встановленому законом порядку огляду на виявлення стану алкогольного сп`яніння.
Як вбачається, до матеріалів справи долучено протоколи про адміністративне правопорушення за ст. 122-4, ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП; схему місця ДТП; Акт огляду відповідно до якого ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння, результат огляду 2,23 проміле, з результатом огляду згоден; рапорти співробітників поліції; покази свідка ОСОБА_4 , яка зазначила, що бачила момент ДТП і водієм транспортного засобу є громадянин на ім`я ОСОБА_5 , котрий проживає в кінці вулиці; пояснення свідка ОСОБА_2 , який зазначив що за кермом автомобіля був його командир ОСОБА_1 і за зовнішніми ознаками він перебував в стані алкогольного сп`яніння; відеозапис місця пригоди, з якого вбачається, що співробітники поліції стоять біля автомобіля разом з ОСОБА_1 на питання хто був за кермом останній відповідає, що за кермом був ОСОБА_2 але він втік, і весь час тривалості відеозапису та при проходженні огляду на стан сп`яніння за допомогою “Драгера” ОСОБА_1 зазначав, що не перебував за кермом автомобіля, був пасажиром.
Також, з відеозапису вбачається, що поліцейськи на вулиці де сталося подія опитували мешканців з приводу того хто був за кермом автомобіля який скоїв дорожньо транспорту пригоду, і один чоловік, який виходив зі свого подвір`я сказав що бачив, що за кермом був ОСОБА_2 , на що поліцейський сказав, що такого не може бути. Крім того коли приїхав ОСОБА_2 і заявив, що він був за кермом, після бесіди з поліцейськими змінив свої покази.
Апеляційний суд звертає увагу на те, за весь час фіксування події, ОСОБА_1 повідомляв, що не являється водієм автомобіля яке скоїло дорожньо транспорту пригоду, і він не вбачає сенсу проходити огляд на стан сп`яніння, оскільки не є водієм.
Виходячи з викладеного, працівники поліції при складанні адміністративних протоколів достовірно не встановили факт, хто саме перебував за кермом автомобіля, а наявні матеріали не містять доказів, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом.
Апеляційний суд звертає увагу, що зібрані у справі матеріали, а також письмові пояснення свідків та зафіксованих на відео опитаних свідки, є суперечливими.
Отже, матеріали справи не містять достовірних доказів, що саме ОСОБА_1 19.02.2025 року по вул. Івана Котляревського в м. Кодима Подільського району Одеської області, керував автомобілем "Mitsubishi L200" д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та скоїв наїзд на електроопору номер 22, внаслідок чого транспортний засіб та електроопора отримали механічні пошкодження.
Письмові пояснення свідка ОСОБА_4 , яка вказала, що водієм який скоїв наїзд на електроопору був громадянин ОСОБА_5 , не вказавши який саме ОСОБА_5 , не можуть бути єдиним та беззаперечним доказом вини ОСОБА_1 у вчиненні вище зазначеної дорожньо-транспортної пригоди.
Елементами об`єктивної сторони правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, є конкретні діяння учасників дорожнього руху, які полягають у порушенні чітко визначених пунктів Правил дорожнього руху, які призвели до суспільно небезпечних наслідків у вигляді пошкодження вказаних вище об`єктів та причинно-наслідковий зв`язок між діянням та наслідками.
На думку апеляційного суду відсутні підстави вважати, що ОСОБА_1 порушив вимоги 12.1 Правил дорожнього руху України, оскільки не підтверджений належними, достовірними та допустимими доказами, факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, саме у зазначений час, факт здійснення зіткнення з електроопорою, тобто факт настання ДТП саме через його дії.
У зв`язку із тим, що адміністративне правопорушення передбачені ст. 122-4 КУпАП прямо залежні від адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, за якою встановлено відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, отже в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого ст. 122-4 КУпАП, оскільки дані правопорушення можливе лише за наявності факту ДТП.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, що сформульовані у п.43 рішення від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» ( з відсиланням на п.282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини»), згідно яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».
З наведеного вище апеляційний суд дійшов висновку, що будь-яких даних про те, що ОСОБА_1 керував транспортними засобом матеріали не містять, а тому склад правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП є відсутнім.
Як вбачається з матеріалів справи, висновки суду про наявність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130, ст.124, 122-4 КУпАП, ґрунтуються виключно на протоколах про адміністративні правопорушення.
Будь-які інші належні, допустимі та достовірні докази, які б з достатністю вказували на наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ст.124, 122-4 КУпАП, у справі відсутні.
Згідно ч. 3 ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.
Європейський суд із прав людини (ЄСПЛ) поширює стандарти та процедурні гарантії, встановлені Конвенцією (про захист прав та основоположних свобод людини) для кримінальних проваджень, на провадження у справах про адміністративні правопорушення, вважаючи їх кримінальними провадженнями по суті і за змістом.
В той же час, у справі «Barbera, MesseguandJabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.
Сукупність викладених вище обставин вказує на те, що висновки суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ст. 124,ст. 122-4КУпАП не відповідають фактичним обставинам справи та не підтверджуються наявними у справі і наданими суду належними та допустимими доказами.
Відповідно до п.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності складу адміністративного правопорушення.
Окрім того апеляційний суд звертає увагу на те, що вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 судом не в повній мірі дотримано вимог ст. 36 КУпАП.
Згідно з ч.1 ст.36 КУпАП при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо.
Частина друга вказаної статті регламентує, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.
З матеріалів справи вбачається, що відносно ОСОБА_1 складено три протоколи про адміністративні правопорушення, тобто суд, обираючи вид адміністративного стягнення в межах санкції інкримінованих йому статей, мав призначити стягнення за кожне правопорушення окремо і на підставі ст.36 КУпАП накласти основне стягнення в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, а саме, за ст.130 КУпАП.

Керуючись ст.294, ст. 247 КУпАП, апеляційний суд –

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Кодимського районного суду Одеської області від 14 травня 2025 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову Кодимського районного суду Одеської області від 14 травня 2025 року, у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 122-4, ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП – скасувати, провадження - закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду О.Ю. Карташов