ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

14 жовтня 2025 року                                                                   м. Чернівці
справа № 725/12282/24
провадження №22-ц/822/817/25
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого        Перепелюк І. Б. 
суддів: Кулянди М.І., Литвинюк І.М.
секретар Бугай В.М.

розглянувши апеляційну скаргу Чернівецької міської ради на рішення Чернівецького районного суду м.Чернівців від 19 травня 2025 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Чернівецької міської ради про визнання права власності на нерухоме майно,

встановив:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Чернівецької міської ради про визнання права власності на нерухоме майно.
Позов обґрунтовано наступним. Позивачці на підставі договору купівлі-продажу від 16.04.2013 року на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 , площа якої становила 24,90 кв.м..
12.03.2014 року були видані містобудівні умови та обмеження № 675/14 на реконструкцію зазначеної квартири з надбудовою, згідно яких загальна площа мала становити 58,00 кв.м.
На замовлення ПП ОСОБА_2 було виготовлено робочий проект реконструкції з надбудовою зазначеної квартири який пройшов державну будівельну експертизу.
15.05.2014 року в Інспекції ДАБК у Чернівецькій області зареєстровано Декларацію про початок виконання будівельних робіт з реконструкції квартири за № ЧВ 082141350109. По завершенню реконструкції з надбудовою в зв`язку з незначним відхиленням від робочого проекту реконструкції, загальна площа квартири становить 61,30 кв.м.
До Інспекції ДАБК Чернівецької міської ради 23.09.2024 року було подано заяву щодо прийняття квартири АДРЕСА_1 в експлуатацію, однак Інспекцією відмовлено в прийнятті квартири в експлуатацію в зв`язку з її самочинною реконструкцією, а відтак прийняття в експлуатацію зазначеної квартири можливе тільки після визнання права власності на неї за рішенням суду, так як вона реконструйована самочинно, з відхиленнями від робочого проекту реконструкції з надбудовою.
Згідно Висновку з технічного обстеження будівельних конструкцій на можливість безпечної експлуатації встановлено задовільний технічний стан несучих та огороджувальних конструкцій і визнано придатність до подальшої безпечної експлуатації квартири АДРЕСА_1 . Згідно Технічного паспорта від 06.11.2024 року на даний час площа квартири складає 61,30 кв.м.
Позивач просила визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 61,30 кв.м.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Чернівецького районного суду м.Чернівців від 19 травня 2025 року позов задоволено.
Визнано за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 61,30 кв.м. в тому числі житловою площею 19,8 кв.м.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі Чернівецька міська рада просить скасувати рішення Чернівецького районного суду м.Чернівців від 19 травня 2025 року про визнання права власності на нерухоме майно та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити. 

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
В апеляційній скарзі Чернівецька міська рада вважає рішенням суду незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки доказам, що підтверджують самочинний характер реконструкції квартири. Рішення ухвалено без повного та всебічного дослідження обставин справи.
Суд першої інстанції також залишив поза увагою той факт, що зовнішня стіна будинку, до якої позивачка здійснила прибудову, є несучою конструкцією, будь-яке втручання у конструктивні елементи житлового будинку, у тому числі реконструкція квартири з надбудовою прямо стосується спільного майна співвласників багатоквартирного будинку. 
Крім того, суд залишив в поза увагою той факт, що згідно з положеннями частини 1 статті 32 Закону України «Про охорону культурної спадщини» з метою захисту традиційного характеру середовища окремих пам`яток, історико-культурних заповідників, історико-культурних заповідних територій та об`єктів всесвітньої спадщини визначаються зони охорони (охоронні зони, зони регулювання забудови, зони охоронюваного ландшафту, зони охорони археологічного культурного шару) і буферні зони. До такої категорії відноситься і АДРЕСА_2 , на якій розташована квартира позивача. 
Судом також безпідставно не враховано, що наведені у позовній заяві твердження позивачки про нібито належність їй на праві власності земельної ділянки, на якій розташовано спірні будівлі, не підтверджені жодними належними доказами. Зазначена земельна ділянка перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Чернівців, є несформованою у встановленому законом порядку, кадастровий номер їй не присвоєно, а у позивачки відсутні будь-які правовстановлюючі документи на неї.

Мотивувальна частина
Обставини справи, встановлені судом
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 .
З метою покращення житлово-побутових умов проживання на замовлення позивачки ПП ОСОБА_2 було розроблено робочий проект реконструкції з надбудовою квартири АДРЕСА_1 . 
Даний проект пройшов державну будівельну експертизу відповідно до якої проектна документація розроблена з дотриманням вимог до міцності, надійності та довговічності об`єкта будівництва.
28.02.2014 року відділом охорони культурної спадщини Чернівецької міської ради надано ОСОБА_1 висновок на можливість реконструкції з надбудовою квартири АДРЕСА_1 , згідно якого погоджено реконструкцію.
Відповідно до Історико - архітектурної довідки, складеної архітектором ОСОБА_3 реконструкція квартири АДРЕСА_3 з надбудовою не суперечить вимогам та характеристикам об`ємно-просторового рішення забудови, яка склалась історично як за параметрами планувального, так і висотного рішення.
15.05.2014 року ОСОБА_1 подала Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю декларацію про початок виконання будівельних робіт, яку було зареєстровано за №ЧВ082141350109.
Також було надано містобудівні умови та обмеження №675/14 від 12.03.2014 року по АДРЕСА_2 .
У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю про прийняття в експлуатацію реконструйованої квартири АДРЕСА_1 , однак 04.10.2024 року отримала відмову, оскільки з її заяви та доданих документів вбачається, що реконструкцію було проведено самочинно та на даний час механізму та умов прийняття в експлуатацію об`єктів збудованих самочинно, чинним законодавством не передбачено.
Згідно Висновку з технічного обстеження будівельних конструкцій на можливість безпечної експлуатації житлової квартири, складеного експертом В.В. Сопіт 06.11.2024 року вбачається, що житлова квартира по АДРЕСА_4 , загальною площею 61,30 кв.м. придатна до подальшої безпечної експлуатації, будівництво виконано у відповідності з діючими нормативними актами в галузі будівництва.
Відповідно до технічного паспорта  виготовленого ФОП ОСОБА_4 , квартира після проведення реконструкції має загальну площу 61,3 кв.м., житлову 19,8 кв.м., кількість житлових кімнат - 2.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
За приписами ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Предметом спору у справі, що переглядається, є матеріально-правова вимога позивача про визнання за нею права власності на нерухоме майно, зокрема квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 61,30 кв.м.
         Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 
Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (пункт 1 частини другої цієї статті).
Згідно з положеннями статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
         За змістом статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю та мирно володіти своїм майном; право приватної власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
         Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що вказана реконструкція квартири відповідає встановленим будівельним, санітарним, пожежним нормам та правилам. 
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки судом не було враховано наступного.
Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 вересня 2021 року у справі № 359/5719/17 зазначила, що особа не набуває права власності на об`єкт самочинного будівництва. Відповідно до статті 392 ЦК України власник може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності.
На підставі частини третьої статті 376 ЦК України суд може задовольнити позов про визнання права власності на самочинно збудоване майно на земельній ділянці, яка перебуває у власності особи, за умови, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проєктною документацією, а також у разі, якщо ці обставини були предметом розгляду компетентного державного органу (частина третя статті 375 ЦК України).
Відповідно до статті 8 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" планування та забудова земельних ділянок здійснюється їх власниками чи користувачами в установленому законодавством порядку.
Держава гарантує, що при здійсненні містобудівної діяльності повинні бути забезпечені: розробка містобудівної документації, проєктів конкретних об`єктів згідно з вихідними даними на проектування, з дотриманням норм і правил; розміщення і будівництво об`єктів відповідно до затверджених у встановленому порядку містобудівної документації та проектів цих об`єктів; раціональне використання земель та територій для містобудівних потреб, підвищення ефективності забудови та іншого використання земельних ділянок; охорона культурної спадщини, збереження традиційного характеру середовища населених пунктів; урахування державних та громадських інтересів при плануванні та забудові територій; урахування законних інтересів та вимог власників або користувачів земельних ділянок та будівель, що оточують місце будівництва; інформування через медіа громадян про плани перспективного розвитку територій і населених пунктів, розміщення важливих містобудівних об`єктів; участь громадян, об`єднань громадян в обговоренні містобудівної документації, проектів окремих об`єктів і внесення відповідних пропозицій до державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій; захист прав громадян та громадських організацій згідно із законодавством (стаття 5 Закону України "Про основи містобудування").
Згідно ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність», будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил, у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».
Згідно ст. 1 Закону України «Про архітектурну діяльність», проект - це документація для будівництва об`єктів архітектури, що складається з креслень, графічних і текстових матеріалів, інженерних і кошторисних розрахунків, які визначають містобудівні, об`ємно-планувальні, архітектурні, конструктивні, технічні та технологічні рішення, вартісні показники конкретного об`єкта архітектури, та відповідає вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил.
Відповідно до ст. 28 вищевказаного Закону, власники та користувачі об`єктів архітектури зобов`язані отримувати в установленому законодавством порядку документ дозвільного характеру, що дає право на виконання робіт, пов`язаних із реконструкцією, реставрацією чи капітальним ремонтом об`єкта архітектури.
Частиною 2 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»  передбачено, що замовник має право виконувати будівельні роботи після реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю декларації про початок виконання будівельних робіт - щодо об`єктів будівництва, що належать до I-III категорій складності.
При цьому, за змістом ч. 4 ст. 36 вищевказаного Закону дозвільний документ (декларація про початок виконання будівельних робіт) надає право змовнику будівництва (реконструкції капітального ремонту) виконувати підготовчі та будівельні роботи саме того об`єкту і на тій земельній ділянці, яка передана з цією метою певній особі.
У розумінні ч. 1 ст. 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а й об`єкт нерухомості, який виник в результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність з тим, на який власником отримано право власності. Об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти, не є об`єктами права власності (ч. 2 ст. 376 ЦК України).
Норма ч. 1 ст. 376 ЦК України підлягає застосуванню й до випадків самочинної реконструкції об`єкта нерухомості, в результаті якої об`єкт набуває нових якісних характеристик (зміна конфігурації, площі та кількості приміщень, втручання в несучі конструкції, тощо; розділ 3.4 Методичних рекомендацій № 146).
Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 09 грудня 2020 року, справа № 922/476/20.
Пунктом 3.21 ДБН А.2.2-3-2014 визначено, що реконструкція - перебудова введеного в експлуатацію в установленому порядку об`єкту будівництва, що передбачає зміну його геометричних розмірів та/або функціонального призначення, внаслідок чого відбувається зміна основних техніко-економічних показників (кількість продукції, потужність тощо), забезпечується удосконалення виробництва, підвищення його техніко-економічного рівня та якості продукції, що виготовляється, поліпшення умов експлуатації та якості послуг. Реконструкція передбачає повне або часткове збереження елементів несучих і огороджувальних конструкцій та призупинення на час виконання робіт експлуатації об`єкту в цілому або його частин (за умови їх автономності).
Згідно з п. 4 «Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2006 №45, власник наймач (орендар) приміщень житлових будинків мають право на: переобладнання та перепланування житлових і підсобних приміщень, балконів і лоджій за відповідними проектами без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у будинку, з дозволу власника будинку та органу місцевого самоврядування, виданого в установленому порядку.
Пункт 1.4.4 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Державного комітету з питань житлового комунального господарства № 76 від 17 травня 2005 року передбачає, що переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що призводять до порушення тривкості або руйнації несучих конструкцій будинку, погіршення цілісності і зовнішнього вигляду фасадів, порушення вимог протипожежної безпеки та засобів протипожежного захисту, не допускається. Перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що погіршує умови експлуатації і проживання всіх або окремих громадян у будинку або квартирі, не допускається.
У постанові Верховного Суду від 22 квітня 2020 року по справі № 725/5630/15-ц зазначено, що згідно із ч. 1 ст. 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети; 2) об`єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) об`єкт нерухомості збудовано з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
При цьому, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у ч. 1 ст. 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 . 
На замовлення позивачки ПП ОСОБА_2 було розроблено робочий проект реконструкції з надбудовою квартири АДРЕСА_1 .
Даний проект пройшов державну будівельну експертизу відповідно до якої проектна документація розроблена з дотриманням вимог до міцності, надійності та довговічності об`єкта будівництва. 
28.02.2014 року відділом охорони культурної спадщини Чернівецької міської ради надано ОСОБА_1 висновок на можливість реконструкції з надбудовою квартири АДРЕСА_1 , згідно якого погоджено реконструкцію. 
Відповідно до Історико - архітектурної довідки, складеної архітектором ОСОБА_3 реконструкція квартири АДРЕСА_3 з надбудовою не суперечить вимогам та характеристикам об`ємно-просторового рішення забудови, яка склалась історично як за параметрами планувального, так і висотного рішення. 
15.05.2014 року ОСОБА_1 подала Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю декларацію про початок виконання будівельних робіт яку було зареєстровано за №ЧВ082141350109. Також було надано містобудівні умови та обмеження №675/14 від 12.03.2014 р. по АДРЕСА_2 . 
У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю про прийняття в експлуатацію реконструйованої квартири, однак 04.10.2024 року отримала відмову оскільки з її заяви та доданих документів вбачається, що реконструкцію було проведено самочинно та на даний час механізму та умов прийняття в експлуатацію об`єктів збудованих самочинно, чинним законодавством не передбачено. 
Згідно Висновку з технічного обстеження будівельних конструкцій на можливість безпечної експлуатації житлової квартири АДРЕСА_1 від 06.11.2024 року вбачається, що житлова квартира по АДРЕСА_4 , загальною площею 61,30 кв.м. придатна до подальшої безпечної експлуатації, будівництво яких виконано у відповідності з діючими нормативними актами в галузі будівництва. Відповідно до технічного паспорта, квартира після проведення реконструкції має загальну площу 61,3 кв.м., житлову 19,8 кв.м., кількість житлових кімнат – 2. 
Задовольняючи позов, суд не звернув уваги на те, що згідно інформації Департаменту урбаністики та архітектури Чернівецької міської ради реконструйована квартира не відповідає виданим містобудівним умовам та обмеженням, робочому проекту та висновку відділу охорони культурної спадщини від 28.02.2014 року. 
З матеріалів справи вбачається, що листом від 04.10.2024 року Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю Чернівецької міської ради від мовила у прийнятті зазначеної квартири позивача в експлуатацію в зв`язку з її самочинною реконструкцією, з відхиленням від виданих містобудівних умов та обмежень та робочого проекту. 
У разі подання чи оформлення декларації з порушенням установлених вимог орган державного архітектурно-будівельного контролю повертає її замовнику (його уповноваженій особі) у спосіб, відповідно до якого були подані документи, з письмовим обґрунтуванням причин повернення у строк, передбачений для її реєстрації. Після усунення недоліків, що спричинили повернення декларації, замовник (уповноважена ним особа) може повторно звернутися до органу державного архітектурно-будівельного контролю для реєстрації декларації. 
Згідно інформації наданої Департаментом урбаністики та архітектури Чернівецької міської ради листом від 28.03.2025 року, реконструйована квартира  АДРЕСА_1  не відповідає виданим містобудівним умовам та обмеженням, робочому проекту та висновку відділу охорони культурної спадщини міської ради від 28.02.2014 року. 
На зазначене звертав увагу суду представник відповідача при розгляді справи в суді першої інстанції, а також це є доводами апеляційної скарги. 
Крім того, апелянт слушно посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно залишив поза увагою зміну класу наслідків об`єкта реконструкції. Відповідно до робочого проекту реконструкції з надбудови квартири від 2014 року, об`єкт був класифікований як такий, що належить до класу СС1 ( незначні наслідки). Водночас у подальшому він був віднесений до класу СС2 ( середні наслідки), що підтверджується кваліфікованим сертифікатом виконавця окремих видів робіт (послуг), пов`язаних зі створенням об`єктів архітектури від 25.05.2017 року.
Отже, проведення реконструкції спірної квартири за процедурою, передбаченою для об`єктів класу СС1, є таким, що суперечить вимогам закону.
Крім того встановлено, що при виконанні будівельних робіт замовник відхилився від намірів забудови, змінив геометричні розміри фундаментів у плані, влаштувавши балкон на опорах за відсутності правовстановлюючих документів на земельну ділянку.
Усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є, серед іншого, несучі конструкції будинку (ч.2 ст.382 ЦК України; близькі за змістом приписи передбачені у п.6 ч.1 ст.1, ч.1 ст.5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»).
Встановлено, що зовнішня стіна будинку, до якої позивач здійснила прибудову, є несучою конструкцією, а відповідно - спільним майном власників житлових і нежитлових приміщень будинку, то здійснена без їхнього дозволу реконструкція квартири порушує права співвласників будинку. Така реконструкція є проявом недобросовісної поведінки відповідача. 
Колегія суддів вважає слушними доводи апелянта, що відповідно до містобудівної документації, зазначена квартира знаходиться в межах комплексної охоронної зони Центрального історичного ареолу м.Чернівців, а також в межах буферної зони пам`ятки культурної спадщини, занесеного до Списку всесвітньої спадщини ЮНЕСКО. Фасадна частина реконструйованої квартири суперечить історико-архітектурній довідці та висновку відділу охорони культурної спадщини міської ради від 28.02.2014 року, вимогам та характеристикам об`ємна-просторового рішення забудови яка склалась історично. 
Враховуючи зазначене, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову, є помилковим, отже, апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення суду першої інстанції - скасувати та відмовити в позові. 

Щодо розподілу судових витрат
Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
З матеріалів справи вбачається, що апелянтом у встановленому порядку та розмірі сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3 870 грн. (платіжна інструкція №1101 від 14 серпня 2025 року).
Враховуючи наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, з ОСОБА_1 на користь Чернівецької міської ради слід стягнути 3 870грн. на відшкодування витрат по сплаті судового збору. 

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, що відповідно до п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України, є підставою для скасування рішення та ухвалення нового судового рішення про відмову в позові. 
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд
ухвалив:
Апеляційну скаргу Чернівецької міської ради задовольнити. 
Рішення Чернівецького районного суду м.Чернівців від 19 травня 2025 року скасувати.
В позові ОСОБА_1 до Чернівецької міської ради про визнання права власності на нерухоме майно відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Чернівецької міської ради 3 870 грн. судового збору. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 20 жовтня 2025 року.

Судді                                                         І.Б. Перепелюк

                                                                       М.І. Кулянда
                                                       
                                                                       І.Н. Литвинюк