УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №282/1140/24 Головуючий у 1-й інст. Вальчук В. В. 
Категорія 44 Доповідач Борисюк Р. М. 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 жовтня 2025 року 

Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді         Борисюка Р.М.,
суддів         Павицької Т.М., Шевчук А.М.,
з участю секретаря 
судового засідання         Смоляра А.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Житомирі цивільну справу № 282/1140/24 за позовом представника ОСОБА_1 - адвоката Таргоній Вадима Миколайовича до Акціонерного товариства «Українська Залізниця» про відшкодування моральної шкоди, 
за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська Залізниця» на рішення Любарського районного суду Житомирської області від 14 травня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Вальчука В.В. у селищі Любар,
в с т а н о в и в :
У вересні 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Таргоній В.М. звернувся до суду із позовом, в якому просив стягнути із Акціонерного товариства «Українська Залізниця» ( АТ «УКРЗАЛІЗНИЦЯ», Товариство, відповідач) на користь ОСОБА_1 150 000,00 грн в якості відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок смерті батька позивача ОСОБА_2 , який помер від отриманих травм на залізничній колії 17 грудня 2022 року.
Позов мотивувався тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Триліси, Фастівського району, Київської області потяг скоїв наїзд на громадянина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який від отриманих травм помер.
Представник зазначав, що внаслідок смерті батька позивачці було спричинено моральну шкоду, яка призвела до руйнування сталих життєвих зв`язків, втрати найближчої людини, заподіяння болю і страждань, зміни кола спілкування. 
Передчасна смерть батька стала різкою психотравматичною подією для дочки. Особливу увагу заслуговує те, що страждання позивача, пов`язані зі смертю батька, є не «одномоментними», а «триваючими», тому що його втрата є непоправною подією в житті ОСОБА_1 . Встановити ціну людського життя неможливо, як і неможливо точно оцінити завдану моральну шкоду, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.
З урахуванням наведеного вище, невідновності заподіяної шкоди, її тривалості та глибини страждань, позивачка оцінює розмір відшкодування завданої моральної шкоди у грошовому еквіваленті в 150 000 грн. 
Рішенням Любарського районного суду Житомирської області від 14 травня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково і стягнуто із відповідача на користь позивачки 100 000,00 грн в якості відшкодування моральної шкоди, та в дохід держави – 3028,00 грн судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду, представник АТ «УКРЗАЛІЗНИЦЯ» подав апеляційну скаргу, де просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог представника ОСОБА_1 відмовити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судове рішення є незаконним та необґрунтованим, оскільки ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, із порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні, не відповідають обставинам справи.
Зазначав, що суд першої інстанції частково задовольняючи позовні вимоги, вказав на те, що позивачці завдано моральну шкоду внаслідок смерті батька - ОСОБА_2 .
Але останній, свідомо потрапив на залізничну колію, порушив Правила безпеки громадян на залізничному транспорті України, Правила поведінки громадян на залізничному транспорті.
Тобто, ці обставини у сукупності можуть свідчити лише про те, що ОСОБА_2 , свідомо допускав настання шкідливого результату, але безпідставно розраховував, що він не настане, про що було зазначено у відзиві представником відповідача, водночас судом не було взято до уваги у сукупності вищевказані доводи та неповністю з`ясовані обставини, що мають значення для справи.
Так, матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 12022111310001965 від 17.12.2022 року, свідчать про наявність вини в діях потерпілого ОСОБА_2 який був травмований з власної необережності, порушивши вимоги п.п. 2.2, 2.3, 2.5, 2.6. «Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України».
Згідно з Актом службового розслідування аварії від 19 грудня 2022 року випадок травмування громадянина сторонньої особи на 929 км ПК1, перегін Фастів-Кожанка стався внаслідок порушення потерпілим ч.3 ст. 276 (порушення правил безпеки руху чи експлуатації залізничного транспорту) Кримінального кодексу України. Вини залізниці не вбачається.
Постановою слідчого відділення розслідування злочинів скоєних проти життя та здоров`я особи СВ Фастівського РУП ГУНП в Київській області від 11.07.2023 року закрито кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 12022111310001965 від 17.12.2012 року у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України. Цією ж постановою встановлено, що потерпілий ОСОБА_2 був травмований з власної необережності, порушивши вимоги п.п. 2.2, 2.3, 2.5, 2.6 «Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України».
Також представник відповідача в апеляційній скарзі наголошує, що потерпілим було порушено п. 3 постанови КМУ від 10.11.1995 року № 903 «Про Правила поведінки громадян на залізничному транспорті» якою зазначено, що особи, які не належать до працівників залізничного транспорту, не мають права ходити по залізничних коліях.
Апелянт вважає, що відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди, оскільки позивачкою не доведено факту завдання моральних страждань та душевних переживань, наявність втрат немайнового характеру, що настали у зв`язку з неправомірними діями чи бездіяльністю відповідача.
При цьому обов`язковою умовою для можливості відшкодування моральної шкоди судом має бути доведено у належний процесуальний спосіб факти настання такої шкоди, протиправності дій, що призвели до неї, а також наявності між цими фактами причинно-наслідкового зв`язку.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Згідно частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду.
У судовому засіданні в режимі відеоконференції представник Акціонерного товариства «Українська Залізниця» апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити і надав пояснення, які відповідають доводам поданої скарги.
Належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи інші учасники в судове засідання не з`явились, а тому суд апеляційної інстанції розглянув справу у їх відсутність, що передбачено положеннями частини 2 статті 372 ЦПК України.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.
Частково задовольняючи позов представника ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що встановлені обставини справи та досліджені докази підтверджують наявність заподіяння моральної шкоди позивачці, внаслідок смерті її батька ОСОБА_2 на залізничній колії. У той же час, допущення потерпілим грубої необережності, що полягала в порушенні пунктів 2.2, 2.3, 2.5, 2.6 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, є підставою для зменшення заявленого розміру відшкодування заподіяної моральної шкоди.
Колегія суддів погоджується із таким висновком місцевого суду, мотивуючи наступним.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася ОСОБА_3 , батьками якої згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (а.с.9).
26 листопада 2018 року ОСОБА_3 зареєструвала шлюб із ОСОБА_5 та отримала прізвище « ОСОБА_6 », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 (а.с.10).
ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Триліси Фастівського району Київської області помер ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 (а.с.9, зворотній бік).
Згідно копії Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань 17 грудня 2022 року Фастівським РУП ГУНП в Київській області внесено відомості до ЄРДС за фактом виявлення на залізничних коліях станції «Триліси» с.Триліси Фастівського району Київської області трупа невідомого чоловіка, на вигляд близько 65-70 років з тілесними ушкодженнями, що могли утворитися при наїзді потягу (електропотягу), та розпочато кримінальне провадження №12022111310001965 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 276 КК України (а.с.6, зворотній бік).
Відповідно до копії висновку експерта № 401 від 25 січня 2023 року, при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_2 виявлено наступні тілесні ушкодження: відкрита черепно-мозкова травма: рана на голові зліва, крововиливи в м`які тканини голови, шиї зліва, переломи кісток черепа, крововиливи під тверду та м`які мозкові оболонки, ушкодження тканини головного мозку; закрита травма грудної клітки: синці та садна на грудній клітці, переломи ребер з ушкодженням реберної плеври, кров у лівій плевральній порожнині, забій серця та лівої легені. 
Вказані тілесні ушкодження утворилися від дії тупого (тупих) предмету (предметів), могли виникнути за обставин зазначених у постанові - за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння є тяжкими тілесними ушкодженнями та перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті. 
У крові трупа, метиловий, етиловий спирти, а також пропіловий, бутиловий, аміловий спирти та їх ізомери не виявлені (а.с.116-117).
Як убачається із копії постанови старшого слідчого відділення розслідування злочинів скоєних проти життя та здоров`я особи СВ Фастівського РУП ГУНП в Київській області від 11 липня 2023 року, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12022111310001965  від 17 грудня 2022 року, закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 276 КК України. Цією ж постановою встановлено, що потерпілий був травмований з власної необережності, порушивши вимоги п.п.2.2, 2.3, 2.5, 2.6 «Прави безпеки громадян на залізничному транспорті України (а.с.113, зворотній бік, 114).
За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання.
Положеннями статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. 
Моральна шкода полягає, в тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. 
Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
За змістом пункту 1 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Частиною першою статті 1172 ЦК України передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (обов`язків).
За правилами частин другої та п`ятої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Отже, обов`язок доведення вини, власника або володільця джерела підвищеної небезпеки покладено саме на власника або володільця джерела підвищеної небезпеки.
Згідно частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних відносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц зроблено висновок про те, що аналіз норм статей 1187 та 1172 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки – роботодавець.
Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 05 червня 2019 року у справі №461/8496/15-ц виснувала, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, слід враховувати вимоги статей 1166, 1187 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
Відповідно до пунктів 2.1, 2.2, 2.3, 2.6 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 19.02.1998 №54, пішоходам дозволяється переходити залізничні колії тільки у встановлених місцях (пішохідні мости, переходи, тунелі, переїзди тощо); перед тим, як увійти в небезпечну зону (ступити на колію), потрібно впевнитись у відсутності поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо). При наближенні поїзда до перону або платформи громадяни повинні стежити за звуковими сигналами, що подаються з локомотива, моторвагонного рухомого складу та іншого спеціального самохідного рухомого складу, уважно слухати оповіщення, що передаються по гучномовного зв`язку; при наближенні поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо) треба зупинитись поза межами небезпечної зони, пропустити його і, впевнившись у відсутності рухомого складу, що пересувається по сусідніх коліях, почати перехід.; переходити і перебігати через залізничні колії перед поїздом (або локомотивом, вагоном, дрезиною тощо), що наближається, якщо до нього залишилося менше ніж 400 м.
Згідно пункту 3 Правил поведінки громадян на залізничному транспорті, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.11.1995 № 903, особи, які не належать до працівників залізничного транспорту, не мають права ходити по залізничних коліях, знаходитися у службових приміщеннях залізниці, крім приміщень, де здійснюється прийом громадян, у вагонах під час їх відстою.
Норми матеріального права передбачають, що обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.
Під непереборною силою необхідно розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого необхідно розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид, умисний злочин).
Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом (частина друга статті 1193 ЦК України).
Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються у випадках завдання шкоди майну, а також ушкодженням здоров`я фізичній особі. Підставою для цього може бути груба необережність потерпілого, наприклад перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо.
Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дій, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).
Матеріалами справи доведено, що померлий ОСОБА_2 допустив порушення зазначених вище Правил поведінки та безпеки на залізничному транспорті, але відповідачем не доведено наявність непереборної сили у даному випадку, такі докази відсутні і вони не встановлені судом.
Тому, суд першої інстанції вірно застосував положення частини другої статті 1193 ЦК України і зменшив розмір відшкодування заподіяної позивачці моральної шкоди внаслідок загибелі батька.
Визначаючи безпосередньо розмір моральної шкоди, який підлягає до стягнення із відповідача, місцевий суд правильно взяв до уваги роз`яснення, які містяться у пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)», де зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. 
Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 грудня 2020 року по справі № 752/17832/14-ц наголосила, що визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, §62, 12.07.2007).
Колегія суддів вважає, що ухвалюючи рішення про стягнення моральної шкоди у зазначеному вище розмірі, суд першої інстанції належним чином оцінив подані сторонами докази, правильно встановив обставини справи і вірно застосував норми матеріального та процесуального права та дійшов до обгрунтованого висновку про наявність правових підстав для відшкодування заподіяної шкоди, при цьому, місцевим судом враховано обсяг заподіяних душевних страждань ОСОБА_1 , спричинених смертю її батька, їх глибину і невідворотність спричинених наслідків.
Доводи апеляційної скарги представника АТ «Українська Залізниця» щодо незаконності рішення місцевого суду, наведені у скарзі, не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які ґрунтовно, повно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди апелянта з висновками щодо їх оцінки.
Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального та процесуального права є необґрунтованими, а рішення суду є законним та ґрунтується на встановлених обставинах справи.
За приписами пункту 1 частини 1 стаття 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального та процесуального права.
Відтак, у відповідності до положень статті 375 ЦПК України, колегія дійшла висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення місцевого суду – без змін.
Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи, немає.
Керуючись ст. 258, 259, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд
у х в а л и в:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська Залізниця» залишити без задоволення, а рішення Любарського районного суду Житомирської області від 14 травня 2025 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складено: 17 жовтня 2025 року.