ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2025 року 
м. Київ

справа № 520/7480/25
адміністративне провадження № К/990/37197/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Ханової Р. Ф.(суддя-доповідач),
суддів: Гончарової І.А., Хохуляка В.В. 

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 
на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 11 червня 2025 року (суддя - Супрун Ю.О.)
та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 04 серпня 2025 року (колегія у складі суддів: Любчич Л.В., Присяжнюк О.В., Спаскін О.А.)
у справі № 520/7480/25
за позовом   фізичної особи-підприємця ОСОБА_1   
до   Головного управління ДПС у Харківській області                                     
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

УСТАНОВИВ:
31 березня 2025 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач у справі, скаржник у справі) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Харківській області (далі також - податковий орган, відповідач у справі), в якому просив суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 05 серпня 2024 року №00443370707.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2025 року позовну заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків, шляхом подання до суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду із зазначенням поважних причин його пропуску з доказами на їх підтвердження.
14 квітня 2025 року представник позивача через систему "Електронний суд" надіслав заяву про усунення недоліків, в якій зазначив, що позивачем до позовної заяви додавався супровідний лист Головного управління ДПС у Харківській області від 31 березня 2025 року №15369/6/20-40-07-07-15 в якому зазначено, що податковий орган надає копію податкового повідомлення-рішення від 05 серпня 2024 року №00443370707 та копії матеріалів фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 на лист (вх. ГУ ДПС області від 24 березня 2025 року). 
Відтак, саме 31 березня 2025 року позивач вперше фактично отримав доступ до податкового повідомлення-рішення від 05 серпня 2024 року №00443370707 та копії матеріалів фактичної перевірки, та мав змогу ознайомитись з їх змістом, оцінити підстави донарахування податкових зобов`язань та сформувати правову позицію для оскарження, оскільки тільки 31 березня 2025 року об 11 год. 13 хв. отримав на електронну пошту відповідь на запит щодо надання документів.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 05 травня 2025 року відкрито спрощене провадження у вказаний адміністративній справі. У вказаній ухвалі зазначено, що відповідно до положень пункту 10 частини шостої статті 12, частини першої статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України, справа належить до справ незначної складності, у зв`язку з чим підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства за правилами спрощеного позовного провадження.
Вказаною ухвалою витребувано від відповідача у строк для подання відзиву докази направлення та отримання фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області №00443370707 від 05 серпня 2024 року або повернення у разі невручення та повідомлено, що питання дотримання позивачем строку звернення до адміністративного суду, а в разі, якщо такий строк пропущено, - поважності причин його пропуску та наявності підстав для його поновлення, будуть вирішені судом під час розгляду справи після встановлення відповідних фактичних обставин та надання відповідачем витребуваних судом доказів.
На вимогу ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 05 травня 2025 року відповідач 13 травня 2025 року до канцелярії суду надіслав клопотання в якому зазначив, що оскаржуване податкове повідомлення рішення від 05 серпня 2024 року №00443370707 прийнято на підставі висновків акта перевірки від 15 липня 2024 року реєстраційний №88981/26/15/07/2149315431 від 16 липня 2024 року та направлено на адресу позивача засобами поштового зв`язку. Згідно з повідомлення пошти (довідка про причини повернення/досилання), яке міститься на конверті, вказаний лист було повернуто у зв`язку із закінченням терміну зберігання. Отже податкове повідомлення рішення від 05 серпня 2024 року №0044370707 вважається врученим ФОП ОСОБА_1 30 серпня 2024 року. Також відповідач просив залишити позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 без розгляду.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 21 травня 2025 року позовну заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - залишено без руху. Встановлено позивачу термін для усунення недоліків позовної заяви - протягом п`яти календарних днів з моменту отримання даної ухвали. Роз`яснено позивачу, що у разі невиконання ухвали суду у зазначений строк заява буде залишена без розгляду.
Для усунення недоліків позивачу необхідно надати заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду із зазначенням поважних причин з доказами на її підтвердження.
23 травня 2025 року представник позивача через систему "Електронний суд" надіслав заяву про усунення недоліків, в якій зазначив, що позивачем до позовної заяви було додано супровідний лист Головного управління ДПС у Харківській області від 31 березня 2025 року № 15369/6/20-40-07-07-15, у якому зазначено, що надається копія податкового повідомлення-рішення від 05 серпня 2024 року №00443370707 та копії матеріалів фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 у відповідь на звернення (вх. ГУ ДПС від 24 березня 2025 року). Відтак, саме 31 березня 2025 року позивач вперше фактично отримав доступ до податкового повідомлення-рішення від 05 серпня 2024 року № 00443370707 та до матеріалів перевірки. Представник позивача зазначив, що жодного повідомлення про поштове відправлення від АТ «Укрпошта» з приводу отримання чи спроби вручення поштового відправлення від податкового органу позивач не отримував.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 11 червня 2025 року, залишеною без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 04 серпня 2025 року, визнано неповажними причини пропуску фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 строку звернення до суду із позовною заявою до Головного управління ДПС у Харківській області   про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.
Позовну заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - залишено без розгляду
Залишаючи позов без розгляду, суди наголосили на тому, що в силу положень статті 42 Податкового кодексу України оскаржуване податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області №00443370707 від 05 серпня 2024 року вважається врученим позивачу належним чином саме 30 серпня 2024 року.
Отже, твердження представника позивача стосовно отримання оскаржуваного податкового повідомлення - рішення №00443370707 від 05 серпня 2024 року 31 березня 2025 року разом з листом податкового органу є безпідставними.
Не погоджуючись з рішенням судів попередніх інстанцій, ОСОБА_1 звернувся  до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 04 серпня 2025 року та ухвалу Харківського окружного адміністративного суду про залишення позовної заяви без розгляду від 11 червня 2025 року у справі № 520/7480/25 та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції - Харківського окружного адміністративного суду.
Підставою касаційного оскарження позивач визначено пункт 2 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якого підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.
При цьому позивач зазначає, що на необхідності відійти від висновків Верховного Суду викладених у постановах від 24 вересня 2019 року у справі №825/1109/16, від 08 квітня 2021 року у справі №812/821/17, від 09 жовтня 2018 року у справі №820/1864/17 щодо застосування пунктів 42.2 та 42.5 статті 42 Податкового кодексу України.
Обґрунтовуючи необхідність відступлення від попередніх висновків викладених у постановах Верховного Суду, представник позивача зазначив, що у сучасних умовах воєнного стану виконання платниками податків свого обов`язку з отримання документів, надісланих податковими органами на відділення Укрпошти, або ускладнене, або взагалі неможливе, а тому, на думку представника позивача, існує нагальна необхідність змінити попередній висновок Верховного Суду щодо моменту належного вручення податкового повідомлення-рішення та початку перебігу строку на звернення до суду, передбаченого статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України, з дати фактичного отримання (ознайомлення, доступу) платника податків з документами, направленими органами Державної податкової служби в рамках реалізації своїх повноважень.
В іншому випадку, застосування чинних висновків Верховного Суду до правовідносин, що виникли в умовах воєнного стану, призводить до фактичного позбавлення особи (платника податків) гарантованого права на доступ до суду , на ефективний захист, порушує принцип верховенства права, а також не відповідає засадам справедливості, пропорційності й ефективності правосуддя.
Ухвалою Верховного Суду від 10 вересня 2025 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою та витребувано справу з Харківського окружного адміністративного суду та з Другого апеляційного адміністративного суду.
22 вересня 2025 року справа №520/7480/25 надійшла на адресу Верховного Суду.
16 вересня 2025 року на адресу Верховного Суду від Головного управління ДПС у Харківській області надійшов відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , в якому відповідач просить відмовити в задоволенні касаційної скарги.
Переглянувши судове рішення в межах касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на наступне.
За загальним правилом перебіг строку звернення до адміністративного суду починається з дня виникнення права на адміністративний позов, тобто коли особа дізналася або могла та повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Кодекс адміністративного судочинства України передбачає можливість поновлення пропущеного процесуального строку лише у разі його пропуску з поважних причин.
Так, за правилами частини першої статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Поважними можуть бути визнані лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом або заявою про перегляд судового рішення, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
Незнання про порушення своїх прав через байдужість або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
Відтак поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.
При цьому суд зауважує, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин, якщо ці відносини стали спірними.
З урахуванням предмету цього позову строк звернення до суду починається з дня коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про наявність (прийняття відносно нього) саме оскаржуваного податкового повідомлення - рішення.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідачем було вжито заходів направлення оскаржуваного податкового повідомлення - рішення від 05 серпня 2024 року №00443370707 на адресу позивача, підтвердженням чого є рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення за №0600952346501 (з відміткою про надіслання на адресу позивача саме вказаного оскаржуваного податкового повідомлення-рішення). Вказане рекомендоване відправлення повернулося неврученим з відміткою органу поштового зв`язку про його повернення 30 серпня 2024 року за закінченням терміну зберігання, яке наявне в матеріалах справи (а.с.94).
Пунктом 58.3 статті 58 Податкового кодексу України встановлено, що податкове повідомлення - рішення надсилається (вручається) платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.
Порядок листування платників податків та контролюючих органів закріплено у статті 42 Податкового кодексу України, а саме:
42.1. Податкові повідомлення - рішення, податкові вимоги або інші документи з питань адміністрування податків, зборів, платежів, податкового контролю, у тому числі з питань проведення перевірок, звірок, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу і відображатися в електронному кабінеті.
42.2. Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
42.3. Якщо платник податків у порядку та у строки, визначені  статтею 66  цього Кодексу, повідомив контролюючий орган про зміну податкової адреси, він на період з дня державної реєстрації зміни податкової адреси до дня внесення змін до облікових даних такого платника податків звільняється від виконання вимог документів, надісланих йому контролюючим органом за попередньою податковою адресою та в подальшому повернених як таких, що не знайшли адресата.
42.5. У разі якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику).
У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин,  документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.
Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику), (пункт  42.2 статті 42 Податкового кодексу України).
У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення (пункт  42.4 статті 42 Податкового кодексу України).
Отже, законодавець передбачив два окремих випадки, коли документи вважаються належним чином врученими платнику податків: надіслані за адресою платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення (що і було зроблено відповідачем у спірному випадку) або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові. Водночас, у разі надіслання документів поштою, крім отримання платником цієї кореспонденції на пошті, вони також вважаються врученими у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.
У матеріалах цієї справи міститься копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №0600952346501 з відміткою щодо направлення позивачу на його адресу саме оскаржуваного податкового повідомлення - рішення №00443370707.
Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, яким на адресу позивача було направлено спірне податкове повідомлення-рішення, повернулось на адресу податкового органу із відміткою «За закінченням терміну зберігання», проставленою 30 серпня 2024 року.
Слід зазначити, що поштова кореспонденція направлялась на адресу: АДРЕСА_1 . Зазначена адреса є місцезнаходженням позивача згідно Виписки з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, що долучена судом до справи.  У поданих процесуальних заявах до суду позивач не заперечує правильність адреси на яку надіслано оскаржуване податкове повідомлення-рішення.
Отже спірне податкове повідомлення-рішення було відправлене на адресу позивача та вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення, а саме 30 серпня 2025 року.
У постанові від 23 травня 2022 року у справі №810/3116/18 Судова палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду зазначила, що добросовісний платник податків зобов`язаний забезпечити отримання ним кореспонденції за адресою місцезнаходження. У разі невиконання цього обов`язку платник не вправі посилатись на неотримання ним документів як на обставину, що звільняє його від настання у зв`язку з цим негативних для такого платника наслідків.
У цій же постанові Судова палата зробила висновок, що обов`язку контролюючого органу щодо направлення платнику податків, зокрема податкового повідомлення - рішення у спосіб, визначений статтями 42,  58 Податкового кодексу України, кореспондує також і обов`язок такого платника добросовісно ставитись до отримання відповідної кореспонденції.
Враховуючи викладене, доводи позивача про неотримання податкового повідомлення-рішення від 05 серпня 2024 року №00443370707 є незмістовними, оскільки вказані рішення направлені на податкову адресу позивача (що не заперечується позивачем у поданих у цій справі процесуальних документах) та з моменту проставлення поштовим оператором відповідної відмітки про невручення адресату поштового відправлення із зазначенням такої причини спірні податкові повідомлення-рішення вважаються врученими платнику податків.
З огляду на наведене, Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для поновлення строку звернення до суду з цим адміністративним позовом та наявності підстав для залишення позову без розгляду.
Стосовно доводів позивача про необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду у справах №825/1109/16, №812/821/17, №820/1864/17.
Верховний Суд в своїх рішеннях зауважував на тому, що відступаючи від висновку щодо застосування юридичної норми, суд може шляхом буквального, звужувального чи розширювального тлумачення відповідної норми або повністю відмовитися від її висновку на користь іншого, або конкретизувати попередній висновок, застосувавши належні способи тлумачення юридичних норм. Отже, має існувати необхідність відступу і така необхідність має виникати з певних визначених об`єктивних причин, такі причини повинні бути чітко визначені та аргументовані, також відступ від правової позиції повинен мати тільки вагомі підстави, реальне підґрунтя, суд не повинен відступати від попередніх рішень за відсутності вагомої для цього причини, а метою відступу може слугувати виправлення лише тих неузгодженостей (помилок), що мають фундаментальне значення для судової системи.
Обґрунтованими підставами для відступу від уже сформованої правової позиції Верховного Суду є, зокрема: зміна законодавства; ухвалення рішення Конституційного Суду України або ж винесення рішення Європейського суду з прав людини, висновки якого мають бути враховані національними судами; зміни у правозастосуванні, зумовлені розширенням сфери застосування певного принципу права або ж зміною доктринальних підходів до вирішення питань тощо.
У справі "Коссі проти Сполученого Королівства" Європейський суд з прав людини зазначив, що, хоч він формально не зв`язаний своїми попередніми рішеннями, відступ від них може бути, наприклад, виправданий з метою забезпечення того, що тлумачення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод відображає соціальні зміни та відповідає умовам сьогодення.
У справі "Чепмен проти Сполученого Королівства" Європейський суд з прав людини також наголосив, що в інтересах правової визначеності, передбачуваності та рівності перед законом він не повинен відступати від попередніх рішень за відсутності належної для цього підстави.
Отже, з метою забезпечення єдності та сталості судової практики для відступу від висловлених раніше правових позицій Верховного Суду повинна мати ґрунтовні підстави: її попередні рішення мають бути помилковими чи застосований у цих рішеннях підхід має очевидно застаріти внаслідок розвитку в певній сфері суспільних відносин або їх правового регулювання, враховуючи зміни, що відбулися в суспільних відносинах, у законодавстві, практиці Європейського суду з прав людини.
В касаційній скарзі позивач не навів жодних аргументованих виняткових випадків для відступу від правового висновку, викладеного у зазначених вище постановах Верховного Суду.
Більше того, відступ від попередніх правових позицій Верхового Суду за відсутності обґрунтованих виняткових підстав для цього фактично порушуватиме принцип правової визначеності.
Положеннями частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Згідно з частиною першою статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Переглянувши оскаржуване судове рішення в межах заявлених вимог касаційної скарги, Суд уважає, що висновки суду апеляційної інстанції у цій справі є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни постанови суду апеляційної інстанції відсутні.
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 11 червня 2025 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 04 серпня 2025 року у справі № 520/7480/25 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.
Судді                                                                                                    Р. Ф. Ханова
                                                                                                    І. А. Гончарова
                                                                                                    В.В. Хохуляк