ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 550/113/25  Номер провадження 22-ц/814/2700/25	Головуючий у 1-й інстанції Хоменко Д. Є.  Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2025 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
Головуючого судді Бутенко С. Б.
Суддів Карпушина Г. Л., Панченка О. О.
розглянув в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Понятенко Алли Йосипівни
на рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 03 квітня 2025 року, ухвалене в сел. Чутове під головуванням судді Хоменко Д. Є.
у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,
в с т а н о в и в:
У лютому 2025 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом до  ОСОБА_1 , в якому просила про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) щомісячно на період навчання, але не довше ніж до досягнення ним двадцяти трьох років.
Позов мотивовано тим, що відповідач  ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно судового наказу № 550/632/19 від 10.06.2019 з ОСОБА_1 проводилося стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення ним 18 років. 
На теперішній час ОСОБА_3 набув повноліття та навчається в Комплексній школі № 1 ім. Кс. Кардинала Стефана Вишинського в Тарнобжегу, Польща і є студентом 3 курсу денної форми навчання. Син не працює, а тому потребує матеріальної допомоги. 
Відповідач добровільно матеріальної допомоги на його утримання не надає, хоча працює та може надавати таку допомогу.
Рішенням Чутівського районного суду Полтавської області від 03 квітня 2025 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 03 лютого 2025 року і до закінчення сином навчання, до 30.06.2027, але не довше ніж до досягнення ним двадцяти трьох років.
В порядку розподілу судових витрат стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 1 211,20 грн.
Рішення суду мотивовано тим, що у зв`язку з навчанням сина позивач потребує матеріальної допомоги, яку відповідач як батько повинен та має можливість надавати.
Не погодившись з вказаним рішенням в частині розміру стягнутих аліментів, представник ОСОБА_1 - адвокат Понятенко А. Й. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом фактичних обставин справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить змінити рішення суду першої інстанції, зменшивши розмір стягнутих аліментів з 1/3 до 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) відповідача.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі та залишив поза увагою наявність у відповідача доньки, на яку він також сплачує аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісяця згідно рішення Чутівського районного суду полтавської області від 30.04.2020.
Відтак, з відповідача буде стягуватися 7/12 (близько 60% усіх доходів), що буде складати для нього надмірний фінансовий тягар.
Вказує, що відповідач має статус учасника бойових дій та ряд пільг для здобуття освіти, проте під час вступу у навчальний заклад його думка як батька щодо вибору навчального закладу позивачем не враховувалася.
Наголошує, що їх з позивачем син навчається в країні ЄС, де постійно діють програми щодо підтримки українців за кордоном, що пов`язано з російською агресією проти України та українців.
Зазначає, що суд першої інстанції також залишив поза увагою довідку за підписом директора школи, в якій зазначено, що навчання на денній формі є безкоштовним, плата за гуртожиток становить 150 злотих на місяць, щомісячна вартість харчування становить 600 злотих, що в сукупності становить 750 злотих, які еквівалентні 7 810,65 грн. Проте позивачем не надано суду жодних доказів понесення нею таких витрат. 
Також матеріали справи не містять доказів відсутності у сина доходів, зокрема, отримання стипендії чи допомоги в межах програм підтримки українців тощо.
Звертає увагу на те, що позивач не має права на звернення до суду з вказаним позовом, оскільки син постійно проживає за кордоном за місцем навчання, а з позивачем лише зареєстрований.
Додатково вказує, що відповідач є військовослужбовцем та отримує грошове забезпечення військовослужбовця, а стягнення з нього аліментів у визначеному розмірі потягне за собою відступлення від принципу рівності обов`язку батьків з урахуванням розміру його грошового забезпечення.
Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду від учасників справи не надходив.
Колегія суддів апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Частина третя статті 3 ЦПК України встановлює, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частини тринадцятої статті 7, частини четвертої статті 19, статті 274, частини першої статті 368, частини першої статті 369 ЦПК України цивільні справи у спорах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, сплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Повноваження суду апеляційної інстанції визначено статтею 374 ЦПК України, згідно пункту 2 частини першої якої за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення згідно пункт 4 частини першої статті 376 ЦПК України є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
По справі встановлено, що сторони по справі є батьками  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а. с. 6).
Судовим наказом Чутівського районного суду Полтавської області від 10.06.2019 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з 29.05.2019, і до досягнення дітьми повноліття (а. с. 10). 
Згідно довідки за підписом директора Комплексу шкіл № 1 в Тарнобжезі Угаров Олександр Едуардович є учнем третього класу Технікуму в Комплексі шкіл № 1 в Тарнобжезі. Навчання завершить у червні 2027 року. Учень проживає в інтернаті школи за адресою: АДРЕСА_1 . Плата за гуртожиток становить 150 злотих на місяць. Щомісячна вартість харчування становить 600 злотих. Навчання на денній формі є безкоштовним (а. с. 12).
Ухвалюючи рішення про стягнення аліментів з відповідача, суд першої інстанції виходив з того, що син сторін є повнолітнім та потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням, самостійного доходу не отримує, а відповідач, як батько, має можливість та зобов`язаний надавати допомогу на утримання повнолітнього сина на час навчання. При цьому суд вказав, що відповідач доказів неможливості надавати ним матеріальну допомогу суду не надав, а надана його представником копія рішення суду від 30.04.2020 не свідчить про відкриття виконавчого провадження та фактичне стягнення з відповідача аліментів на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини до досягнення нею віку 23 років. 
Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, встановлює обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати ними аліментів (статті 199, 200, 201 СК України).
Відповідно до частини першої статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.
Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання (частина третя статті 199 СК України).
Стягнення аліментів на утримання дочки, сина, які продовжують навчання є одним із способів захисту їх інтересів, забезпечення одержання коштів, необхідних для їх життєдіяльності, оскільки на період навчання вони не мають самостійного заробітку та потребують матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними віку двадцяти трьох років.
Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
У постановах Верховного Суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 від 17 квітня 2019 року у справі № 644/3610/16-ц та від 24 січня 2019 року у справі № 225/1447/16-ц зроблено висновок по застосуванню статті 199 СК України, який полягає в тому, що «обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину)».
При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дочки, сина суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють їх дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.
Сімейний кодекс України виходить із принципів рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину чи доньці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх син (дочка).
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Разом з тим, при визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.
Аналогічна правова позиція висвітлена в Постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 761/10510/17.
Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Встановивши, що ОСОБА_3 продовжує навчання та у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги з боку батьків, а відповідач ОСОБА_1 , будучи працездатним та маючи відповідний дохід у вигляді грошового забезпечення військовослужбовця, має можливість надавати таку допомогу, дослідивши та оцінивши усі докази, що надані учасниками справи, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для стягнення аліментів з відповідача.
Разом з тим, суд помилково визначив аліменти у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, не взявши до уваги, що матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували такі витрати у зв`язку з навчанням ОСОБА_3 , та не врахував обов`язку позивача ОСОБА_2 надавати так само матеріальну допомогу повнолітньому синові. 
По справі встановлено, що син сторін ОСОБА_3 проходить навчання за денною формою на безкоштовній основі у Технікумі в Комплексі шкіл № 1 в Тарнобжезі, Республіка Польща. Під час навчання він проживає в інтернаті школи та має сплачувати за гуртожиток 150 злотих на місяць, за харчування - 600 злотих. 
Вказане підтверджується відповідною довідкою за підписом директора Комплексу шкіл № 1 в Тарнобжезі.
Інших доказів наявності витрат у зв`язку з навчанням сина сторін ОСОБА_3 матеріали справи не містять.
Відповідно до доданої до апеляційної скарги довідки про доходи від 20.02.2025 № 254 відповідач ОСОБА_1 є військовослужбовцем та за період з 01.08.2024 по 31.01.2025 загальна сума його доходу склала 73 846,69 грн з урахуванням сплаченого військового збору - 2 100,59 грн та аліментів - 64 092,37 грн (а. с. 65).
Крім того, за рішенням Чутівського районного суду Полтавської області від 30 квітня 2020 року у справі № 550/113/25, яке набрало законної сили, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подання позову 06.04.2020 і до досягнення нею 23 років за умови продовження навчання (а. с. 34-35).
Отже, на час пред`явлення позову відповідач також був зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання повнолітньої дочки у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), що суд першої інстанції при вирішенні справи безпідставно не врахував.
Ненадання суду доказів звернення до виконання рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 30 квітня 2020 року у справі № 550/113/25 не свідчить про відсутність відповідного обов`язку у відповідача та не спростовує факту перебування на його утриманні також повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, що має враховуватись судом при визначенні розміру аліментів на повнолітнього сина відповідно до вимог статей 182, 200 СК України.
Колегія суддів також звертає увагу на те, що, обов`язок щодо утримання повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання, не може покладатися повністю на одного з батьків. Обов`язок щодо утримання своїх дітей лежить на обох батьках.
Разом з тим, позивач ОСОБА_2 , звертаючись до суду з даним позовом, жодним чином не зазначає про розмір своїх доходів, не представила належних та достатніх доказів на підтвердження того, що аліменти на навчання сина підлягають стягненню з відповідача саме у розмірі, зазначеному у позовній заяві.
Відтак, враховуючи матеріальне становище платника аліментів, відсутність доказів потреби повнолітнього сина сторін ОСОБА_3 у матеріальній допомозі з боку батька у заявленому розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу), а також з урахуванням принципу рівності обов`язків батьків по утриманню своїх дітей та беручи до уваги можливість надання утримання другим з батьків, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про зменшення розміру стягнутих з відповідача аліментів до 1/4 частини його заробітку (доходу) - у межах заявлених в апеляційній скарзі вимог.
Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Понятенко Алли Йосипівни задовольнити.
Рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 03 квітня 2025 року змінити, зменшивши розмір аліментів, які стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу) до 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно. 
В іншій частині рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 03 квітня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише у випадках, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя                                                        С. Б. Бутенко

Судді                                                                        Г. Л. Карпушин

                                                                               О. О. Панченко