КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
апеляційне провадження №22-ц/824/8976/2025
справа №939/2119/24

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2025 року                                                                                              м.Київ
 
 Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
судді-доповідача       Поліщук Н.В.
суддів                         Верланова С.М., Соколової В.В.
за участю секретаря судового засідання Крисіної В.О.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бородянського районного суду Київської області від 28 січня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Міланіч А.М., повне судове рішення складено 10 лютого 2025 року,
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у приватизації земельної ділянки, -
 
встановив:
1. Короткий виклад доводів пред`явленого позову.
У серпні 2024 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом про усунення перешкод у приватизації земельної ділянки шляхом скасування Державного акту на право власності на земельну ділянку та видалення інформації про реєстрацію земельної ділянки в Державному земельному кадастрі України.
Вимоги мотивує тим, що позивачка після смерті матері ОСОБА_3 успадкувала житловий будинок в АДРЕСА_1 .
09 серпня 2018 року Луб`янська сільська рада Бородянського району на 26 сесії 07 скликання розглянула заяву позивачки щодо приватизації земельної ділянки та надала дозвіл на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,17 га за вказаною адресою.
При проведенні реєстрації земельної ділянки встановлено перетин (накладання) за каталогами координат технічних документацій із землеустрою суміжних земельних ділянок по  АДРЕСА_2 , АДРЕСА_1 і АДРЕСА_3 , що унеможливило провести реєстрацію земельної ділянки по  АДРЕСА_1 .
Провівши перевірку правильності координат із фактичними межами всіх трьох суміжних ділянок, встановлено помилки в координатах із фактичними межами земельних ділянок 3 і 7. Протягом 2019 року власник земельної ділянки АДРЕСА_2 ОСОБА_4 виправив помилку в координатах, а відповідачка ОСОБА_1 , яка є власницею земельної ділянки № НОМЕР_1 , відмовилась у добровільному порядку виправляти помилку в координатах за фактичними межами, на яких встановлені паркани.
Відповідачка з добровільному порядку не бажає вирішувати питання внесення змін в координати меж до Державного земельного кадастру в частині розташування його фактичних меж земельних ділянок, перешкоджаючи позивачці в приватизації земельної ділянки.
Мотивуючи наведеним, просить суд:
-     скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯБ №502510 від 12 травня 2006 року на ім`я ОСОБА_1 , виданий на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22 червня 2005 року №2-2133 на земельну ділянку з кадастровим номером 3221084001:01:014:0092, площею 0,2492 га, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 та видалити інформацію про дану земельну ділянку, кадастровий номер 3221084001:01:014:0092, із автоматизованої системи ДЗК України;
-     стягнути судові витрати.
2. Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 28 січня 2025 року позов задоволено.
Визнано недійсним державний акт серії ЯБ № 502510 на право власності на земельну ділянку площею 0,2492 га, кадастровий номер 3221084001:01:014:0092, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, що розташована в с. Луб`янка Бородянського району Київської області, виданий 12 травня 2006 року на ім`я ОСОБА_1 .
Скасовано державну реєстрацію в Державному земельному кадастрі земельної ділянки площею 0,2492 га, кадастровий номер 3221084001:01:014:0092, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, що розташована в с. Луб`янка Бородянського району Київської області, шляхом виключення з Державного земельного кадастру відомостей про реєстрацію вказаної земельної ділянки.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на відшкодування витрат по оплаті судової земельно-технічної експертизи 16 000,00 гривень, на відшкодування витрат по сплаті судового збору 2 422,40 гривні, на відшкодування витрат по наданню правничої допомоги 7 500 гривень.
Задовольнивши позов, суд першої інстанції вказав, що з висновку експерта від 25 січня 2022 року убачається, що земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 3221084001:01:014:0092, що розташована в АДРЕСА_1 , частково накладається на суміжну земельну ділянку по АДРЕСА_1 .
Отже, суд зробив висновок про обґрунтованість позовних вимог та задовольнив позов.
3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права.
Посилається на неналежне повідомлення про розгляд справи у суді першої інстанції.
Вказує, що з 16 лютого 2001 року зареєстрована в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_4 , проте фактично проживає у власній квартирі за адресою АДРЕСА_5 .
Стверджує, що доводи позовної заяви не відповідають фактичним обставинам у справі.
Посилається на неповноту висновку експерта №207/09/2021 від 25 січня  2022 року, оскільки такий складено виключно за відомостями Державного земельного кадастру і не надані відповіді на запитання, що мали значення для справи.
Звертає увагу, що  у висновку експерта термін "накладатися" є дією, яка відбувається між двома об`єктами, коли один із них накладається на інший, що вже був розташований в цьому місті на час, коли дана дія відбувалася.
Звертає увагу на неможливість накладення земельної ділянки відповідачки на земельну ділянку позивачки, оскільки ділянка відповідачки сформована та передана у власність значно раніше суміжної ділянки позивачки, що підтверджується письмовими доказами, наявними в матеріалах справи.
Крім цього, само по собі накладання (перетин) земельних ділянок, що становить всього 0,0044 га,  не є підставою для скасування Державного акту на право власності на усю земельну ділянку площею 0,2492 га, оскільки є надмірним втручанням у право власності особи, що набуте нею законним шляхом ще у 2005 році.
Звертає увагу, що у рішенні державного кадастрового реєстратора Відділу у Бородянському районі міськрайонного управління у Бородянському районі та м. Бучі Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 15 січня 2020 року підставою відмови у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру зазначено розташування в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини. Отже, виправлення технічної помилки, якщо така має місце, можливе шляхом приведення документації із землеустрою у відповідність до чинного законодавства.
Вказує, що твердження позивачки у позові про те, що відповідачка відмовилась у добровільному порядку виправити помилку в координатах за фактичними межами не відповідають дійсності та не підтверджені жодним письмовим доказом, оскільки з такою пропозицією позивачка не зверталась.
Посилається на відсутність порушеного права позивачки.
Крім цього, суд першої інстанції під час ухвалення рішення не з`ясував, які саме перешкоди у приватизації земельної ділянки чинить (чинила) відповідачка ОСОБА_1 позивачці ОСОБА_2 та якими доказами це підтверджується.
Вказує на порушення оскаржуваним рішенням права власності відповідачки на земельну ділянку.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 10 листопада 2021 року у справі №360/2066/17, від 26 серпня 2020 року у справі №583/669/15-ц, від 19 січня 2022 року в справі №449/1165/17, від 08 квітня 2024 року у справі №538/2077/21.
Мотивуючи наведеним, просить рішення Бородянського районного суду Київської області від 28 січня 2025 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
4. Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу.
16 квітня 2025 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив представника ОСОБА_2 - адвоката Лівака А.П. на апеляційну скаргу.
Вказує на необґрунтованість доводів апеляційної скарги в частині не повідомлення скаржниці про розгляд справи у суді першої інстанції. Звертає увагу на свідоме ігнорування відповідачкою отримання судової кореспонденції.
Вказує, що в апеляційній скарзі визнано відповідачкою той факт, що судова кореспонденція направлялась за адресою зареєстрованого місця проживання останньої, що є належним повідомленням учасника про розгляд справи.
Щодо тверджень про неправильно обраний спосіб захисту вказує, що позивачка зверталась до відповідачки про необхідність виправлення помилок, проте остання ігнорувала такі звернення.
Крім цього, твердження позивачки підтверджуються висновком експерта №207/09/2021 від 25 січня 2022 року.
Вказує, що права позивачки порушуються не тільки неможливістю приватизації земельної ділянки, а й тим, що земельна ділянка відповідачки протиправно знаходиться в межах житлового будинку позивачки, що встановлено висновком експерта.
Отже, позивачкою обрано вірний спосіб захисту порушених прав, враховуючи факт знаходження меж земельної ділянки відповідачки на місці житлового будинку позивачки та ігнорування відповідачкою будь-яких звернень щодо необхідності добровільно провести необхідні зміни в Державному земельному кадастрі.
Зазначає про орієнтовний розмір судових витрат, що складається із витрат на професійну правничу допомогу, становить 10 000,00 гривень.
В обґрунтування відзиву посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 14 листопада 2018 року у справі №307/3811/15-ц, від 20 березня 2020 року у справі №822/28/17.
Мотивуючи наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення залишити без змін. Стягнути судові витрати.
5. Позиція учасників справи.
19 серпня 2025 року на адресу Київського апеляційного суду надійшли додаткові пояснення адвоката Лівака А.П., який діє в інтересах ОСОБА_2 ..
Посилається на введення відповідачкою суд в оману, оскільки остання була обізнана про наявність судової справи ще у 2023 році, тому повинна була виконувати свої процесуальні обов`язки як відповідачка.
Вказує, що правові висновки Верховного Суду на які посилається відповідачка, не можуть застосовуватись до обставин цієї справи,  оскільки правовідносини не є тотожними чи подібними.
Вказує, що усунення перешкод у приватизації земельної ділянки за обставин цієї справи є належним способом захисту прав та інтересів позивачки.
27 серпня 2025 року на адресу Київського апеляційного суду надійшли додаткові пояснення ОСОБА_1 .
Вказує, що не чинила і не чинить перешкоди відповідачці в приватизації земельної ділянки, оскільки набула право власності на земельну ділянку у 2005 році у порядку спадкування та у спосіб, визначений діючим законодавством.
Звертає увагу, що накладення (перетин) земельних ділянок, що становить 0,0044 га, не є підставою для скасування Державного акту на право власності на усю земельну ділянку площею 0,2492 га, оскільки є надмірним втручанням у право власності особи, що набуте відповідачкою законим шляхом.
Посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 10 листопада 2021 року №360/2066/17, від 26 серпня 2020 року у справі №583/669/15-ц, від 19 січня 2022 року у справі №449/1165/17, від 08 квітня 2024 року у справі №538/2077/21.
Зазначає, що "перешкода", яка виникла у позивачки ОСОБА_2 при внесенні відомостей про її земельну ділянку до Державного земельного кадастру має технічний характер та може бути усунена шляхом розробки технічної документації та внесення змін до бази державного земельного кадастру щодо суміжної земельної ділянки ОСОБА_1 без скасування права власності на неї.
Просить вимоги апеляційної скарги задовольнити.
В судовому засіданні відповідачка ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги підтримала, просила скаргу задовольнити із викладених в ній підстав.
Представник позивачки адвокат Лівак А.П. та позивачка ОСОБА_2 в судовому засіданні 25 червня 2025 року проти доводів апеляційної скарги заперечували з підстав, викладених у відзиві. 
В подальшому позивачка та її представник в судове засідання не з`явились, будучи    належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи,  причини неявки не повідомили. 
Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторони, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Аналіз статті 372 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Отже, з урахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду (див.: постанови Верховного Суду від 15 липня 2024 року у справі № 447/852/23, від 03 квітня 2025 року у справі №359/7536/23, від 19 березня 2025 року у справі № 450/678/21).
Ураховуючи обставини цієї справи, належне повідомлення учасників справи, забезпечення можливості викладення своїх доводів та заперечень, колегія суддів ухвалила розглянути справи за відсутності  позивачки та її представника.
6. Позиція суду апеляційної інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню  з таких підстав.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
7. Фактичні обставини справи, установлені судом.
Установлено, що рішенням третьої сесії четвертого скликання Луб`янської сільської ради Бородянського району Київської області від 24 грудня 2010 року передано безкоштовно у приватну власність ОСОБА_3 земельну ділянку розміром 0,17 га - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 (а.с.17-18).
Згідно даних свідоцтва про смерть НОМЕР_2 ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 19).
Згідно даних свідоцтва про право власності на спадщину за законом спадкоємицею майна померлої ОСОБА_3 є її дочка ОСОБА_2 . Спадщина, на яку видане свідоцтво №800 від 11 липня 2018 року, складається з житлового будинку АДРЕСА_1 , та належав померлій на підставі договору купівлі-продажу жилого будинку, посвідченого Луб`янською сільською радою Бородянського району Київської області від 27 квітня 1991 року, за реєстровим №22 (а.с. 20).
Рішенням Двадцять шостої сесії сьомого скликання Луб`янської сільської ради Бородянського району Київської області від 09 серпня 2018 року ОСОБА_2 надано дозвіл на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд орієнтовною площею 0,17 га, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 30).
Згідно даних рішення №РВ-3201468742018 від 03 грудня 2018 року позивачці відмовлено у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру. Зазначено про невідповідність електронного документа установленим вимогам, а саме XSD схема наявні зауваження щодо валідності електронного документа. Перетин ділянок з ділянкою 3221084001:01:014:0129 площа співпадає на 19.8911%; перетин ділянок з ділянкою 3221084001:01:014:0127 площа співпадає на 28.4632%; перетин ділянок з ділянкою 3221084001:01:014:0092 площа співпадає на 2.4627% (а.с. 14).
15 січня 2020 року державним реєстратором у Бородянському районі Міськрайонного управління у Бородянському районі та м. Бучі Головного управління Держгеокадастру прийнято рішення №РВ-3202147302020 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру. Зазначено, що електронний документ не відповідає установленим вимогам, про що зазначено у протоколі проведення перевірки електронного документа; розташування в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини. Рекомендовано усунути перетин з ділянкою 3221084001:01:014:0092; площа співпадіння співпадає на 2.4627% (а.с. 8).
Відповідно до даних свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22 червня 2005 року ОСОБА_1 успадкувала після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 земельну ділянку площею 0,604 га, що розташована на території Луб`янської сільської ради Бородянського району Київської області (а.с.74 зворот). 
Межі земельної ділянки закріплені в натурі (на місцевості) межовими знаками в кількості 11 штук, про що 25 жовтня 2005 року складено відповідний акт  (а.с. 75, 75 зворот).
Згідно даних висновку експерта № 207/09/2021 від 25 січня 2022 року, що знаходиться у цивільній справі №939/1614/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Бучанської міської ради Київської області про скасування державного акту на право власності на земельну ділянку, свідоцтва про право на спадщину, інформації про реєстрацію земельної ділянки, визнання недійсним рішення сільської рад за результатами проведеної земельно-технічної експертизи убачається, що згідно координат поворотних точок меж, які є офіційними відомостями Державного земельного кадастру, земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 3221084001:01:014:0092, яка розташована в АДРЕСА_1 , частково накладається на суміжну земельну ділянку по АДРЕСА_1 , що передається у приватну власність позивачу для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Площа накладання, становить 0,0044 га (а.с.153-179 матеріали справи №939/1614/22).
Крім цього, у висновку експерта вказано таке:
«Оскільки координати поворотних точок меж, за допомогою, яких можливо встановити місцеположення земельних ділянок в технічній документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право приватної власності на земельну ділянку за 1998 рік на замовлення ОСОБА_5 , відсутні, а технічна документація за 2005 рік на замовлення ОСОБА_1 , що належить на даний час на праві приватної власності в порядку спадкування за заповітом ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_5 , не надана на дослідження, тому надати відповідь на питання: «Чи відповідає фактичне розташування розподільчої межі земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 3221084001:01:014:0092, розташованої в АДРЕСА_1 зі сторони земельної ділянки по АДРЕСА_1 , координатам технічних документацій із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право приватної власності на земельну ділянку за 1998 рік на замовлення ОСОБА_5 та за 2005 рік на замовлення ОСОБА_1 , що належить на даний час на праві приватної власності в порядку спадкування за заповітом ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_5 », не вбачається за можливе.
Водночас, згідно отриманої з дозволу суду інформації з Публічної кадастрової карти, яка згідно ст. ст. 1, 2, 35, 36 Закону України "Про Державний земельний кадастр" є офіційними відомостями Державного земельного кадастру, до якої внесені відомості про земельну ділянку за кадастровим номером 3221084001:01:014:0092, можливо встановити, що фактична межа між земельними ділянками, розташованих по АДРЕСА_6 , не відповідає координатам поворотних точок меж, які містяться в Публічній кадастровій карті.
Невідповідність описана в дослідницькій частині висновку та зображена на малюнках № НОМЕР_3 -№ НОМЕР_4 .
Оскільки координати поворотних точок меж, за допомогою яких можливо встановити місцеположення земельних ділянок в технічній документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право приватної власності на земельну ділянку за 1998 рік на замовлення ОСОБА_5 відсутні, а технічна документація за 2005 рік на замовлення ОСОБА_1 , що належить на даний час на праві приватної власності в порядку спадкування за заповітом ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_5 , не надана на дослідження, тому надати відповідь на питання: «Чи має місце накладання земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 3221084001:01:014:0092, розташованої в АДРЕСА_1   за координатами кутів поворотних технічної документації із землеустрою на суміжну земельну ділянку по АДРЕСА_1 , що передається у приватну власність позивачу для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, якщо так то яка площа», не вбачається за можливе».
8. Мотиви, якими керується колегія суддів апеляційного суду, та застосовані норми права.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги в частині не повідомлення ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду справи, колегія суддів зазначає про таке.
Відповідно до частини 6 статті 187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.
Згідно частини 6 статті 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
Згідно пункту 4 частини 8 статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Згідно даних відповіді №830866 від 07 жовтня 2024 року ОСОБА_1 зареєстрована за адресою АДРЕСА_4 (а.с. 112).
Установлено, що судова кореспонденція, адресована відповідачці, направлялась на зареєстровану адресу перебування останньої: АДРЕСА_4 .
Згідно даних конверту за трек №0610216651580 убачається, що судова повістка на 28 січня 2025 року повернулась на адресу суду із відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою".
Ураховуючи положення статті 128 ЦПК України, скаржниця є такою, що належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи.
Отже, доводи скаржниці в частині її не повідомлення про дату, час та місце розгляду справи колегія суддів відхиляє як необґрунтовані.
Перевіряючи інші доводи апеляційної скарги,  колегія суддів зазначає про таке.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК України).
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 ЦПК України).
Згідно із частиною 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Кожна особа має право на захист її особистого немайнового або майнового права чи інтересу в суді (статті 15, 16 ЦК України).
Шляхом вчинення провадження у справах суд здійснює захист осіб, права й охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються. Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором [пункти 51, 52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 у справі № 923/466/17 (провадження № 12-89гс19)].
Способами захисту суб`єктивних прав є закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника [див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16 (пункт 5.5), від 11.09.2019 у справі №487/10132/14-ц (пункт 90), від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17 (пункт 68)].
Тобто це дії, спрямовані на запобігання порушенню або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними [постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 310/11024/15-ц (пункт 14) та від 01.04.2020 у справі № 610/1030/18 (пункт 40)].
Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог (частина 1 статті 13 ЦПК України).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Таке право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (близькі за змістом висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14 (пункт 89), від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23), від 22.06.2021 у справі № 334/3161/17 (пункт 55) та ін.).
Отже, спосіб захисту повинен відповідати змісту порушеного права та природі спірних правовідносин.
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (частини 1-2 статті 321 Цивільного кодексу України, далі - ЦК України).
У Земельному кодексі України (далі - ЗК України) закріплено, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України (частина 1 статті 153 ЗК України).
Частиною 1 статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Згідно зі статтею 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.
За приписами статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.
Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.
Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.
Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій-сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.
Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування.
У разі встановлення (відновлення) меж земельних ділянок за їх фактичним використанням у зв`язку з неможливістю виявлення дійсних меж, формування нових земельних ділянок не здійснюється, а зміни до відомостей про межі земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру.
Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.
Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.
Межі суміжних земельних ділянок приватної власності можуть бути змінені їх власниками без формування нових земельних ділянок за технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).
Відповідно до частини 2 статті 90 ЗК України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 55 Закону України «Про землеустрій»  встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів.
Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).
Згідно зі статтею 198 ЗК України кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає: геодезичне встановлення меж земельної ділянки; погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами; відновлення меж земельної ділянки на місцевості; встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі; виготовлення кадастрового плану.
Погодження меж земельної ділянки є складовою частиною кадастрового плану, який, у свою чергу, є складовою частиною технічної документації, необхідної для передачі земельних ділянок у власність чи в користування. Встановлення меж земельної ділянки по суті зводиться до вирішення питань, чи не належить земельна ділянка іншому власнику чи правомірному користувачеві та чи не накладаються межі земельної ділянки на суміжні земельні ділянки. Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки здійснюється з метою визначення в натурі (на місцевості) метричних даних земельної ділянки, у тому числі місцеположення поворотних точок її меж та їх закріплення межовими знаками.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» кадастровий номер земельної ділянки - це індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування.
Внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Державний кадастровий реєстратор: здійснює реєстрацію заяв про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, надання таких відомостей; перевіряє відповідність поданих документів вимогам законодавства; формує поземельні книги на земельні ділянки, вносить записи до них, забезпечує зберігання таких книг; здійснює внесення відомостей до Державного земельного кадастру або надає відмову у їх внесенні; присвоює кадастрові номери земельним ділянкам; надає відомості з Державного земельного кадастру та відмову у їх наданні; здійснює виправлення помилок у Державному земельному кадастрі; передає органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно відомості про земельні ділянки (стаття 9 Закону України «Про Державний земельний кадастр»).
Відповідно до статті 11 вказаного Закону відомості про об`єкти Державного земельного кадастру під час внесення їх до Державного земельного кадастру мають відповідати існуючим характеристикам об`єктів у натурі (на місцевості), визначеним з точністю відповідно до державних стандартів, норм та правил, технічних регламентів.
За нормами статті 15 Закону України «Про Державний земельний кадастр» до Державного земельного кадастру включаються такі відомості про земельні ділянки: кадастровий номер; місце розташування, у тому числі дані Державного адресного реєстру (за наявності); опис меж; площа; міри ліній периметру; координати поворотних точок меж; дані про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі дані про якісний стан земель та про бонітування ґрунтів; відомості про інші об`єкти Державного земельного кадастру, до яких територіально (повністю або частково) входить земельна ділянка; цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель); склад угідь із зазначенням контурів будівель і споруд, їх назв; відомості про обмеження у використанні земельних ділянок; відомості про частину земельної ділянки, на яку поширюється дія сервітуту, договору суборенди земельної ділянки; нормативна грошова оцінка; інформація про документацію із землеустрою та оцінки земель щодо земельної ділянки та інші документи, на підставі яких встановлено відомості про земельну ділянку тощо.
За змістом статті 16 цього Закону земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер; кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі.
Відповідно до статті 21 Закону України «Про Державний земельний кадастр» відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру на підставі: відповідної документації із землеустрою щодо формування земельних ділянок - у випадках, визначених статтею 79-1 ЗК України, при їх формуванні, на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) - у разі встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за її фактичним використанням відповідно до статті 107 ЗК України та у разі зміни меж суміжних земельних ділянок їх власниками; на підставі проектів землеустрою щодо впорядкування існуючих землеволодінь - у разі зміни меж суміжних земельних ділянок їх власниками.
Згідно зі статтею 23 цього Закону документація із землеустрою та оцінки земель, яка є підставою для внесення відомостей до Державного земельного кадастру, подається органу, що здійснює внесення таких відомостей, також у формі електронного документа. Вимоги до змісту, структури і технічних характеристик електронного документа визначаються Порядком ведення Державного земельного кадастру. Електронний документ подається Державному кадастровому реєстратору, який здійснює внесення відповідних відомостей до Державного земельного кадастру, разом із документацією, яка є підставою для такого внесення, у паперовому вигляді.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку. Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за місцем їх розташування відповідним Державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.
Для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстратору, який здійснює таку реєстрацію, подаються: Для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстратору, який здійснює таку реєстрацію, подаються: заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин; оригінал документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки; документація із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки у формі електронного документа (частина 4 статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр»).
Підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є: розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора; подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті, не в повному обсязі; невідповідність поданих документів вимогам законодавства; знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини (частина 6 статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр»).
Аналогічні вищенаведеним приписам містяться та деталізовані у Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051.
Згідно з пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» у разі якщо після перенесення інформації про земельні ділянки з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру виявлені помилки у визначенні площ та/або меж земельних ділянок (розташування в межах земельної ділянки частини іншої земельної ділянки; невідповідність меж земельної ділянки, вказаних у Державному реєстрі земель, її дійсним межам; невідповідність площі земельної ділянки, вказаної у Державному реєстрі земель, її дійсній площі у зв`язку із зміною методів підрахунку (округлення); присвоєння декільком земельним ділянкам однакових кадастрових номерів), такі помилки за згодою власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності можуть бути виправлені на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) або за матеріалами інвентаризації земель. Зміна меж земельної ділянки при виправленні вказаних помилок допускається за письмовим погодженням з особами, яким належить право власності (а щодо земель державної та комунальної власності - право користування) на суміжні земельні ділянки. Відсутність згоди власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності на виправлення вказаних помилок не є підставою для відмови у перенесенні відомостей про відповідну земельну ділянку до Державного земельного кадастру, надання відомостей про земельну ділянку з Державного земельного кадастру. Про виявлені помилки центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, письмово безоплатно повідомляє власників (користувачів) земельних ділянок.
Згідно з статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів (частина 3 статті 152 ЗК України).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 листопада 2021 року у справі № 360/2066/17 (провадження №61-14866св20) зазначено, що: «у наведеному рішенні державного кадастрового реєстратора вказані наступні підстави для відмови: знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини, із рекомендацією державного кадастрового реєстратора звернутися заявнику до організації розробника для виправлення технічної помилки та приведення документації із землеустрою у відповідність до чинного законодавства»; …Отже, позивач не позбавлений можливості внести відповідні відомості щодо належної йому земельної ділянки до Державного земельного кадастру з присвоєнням кадастрового номеру у разі виправлення технічної помилки та приведення документації із землеустрою у відповідність до чинного законодавства, тому є правильними висновки суду апеляційної інстанції, щодо недоведеності позивачем порушення відповідачем його права власності на землю».
Апеляційним судом установлено, що 15 січня 2020 року державним реєстратором у Бородянському районі Міськрайонного управління у Бородянському районі та м. Бучі Головного управління Держгеокадастру прийнято рішення №РВ-3202147302020 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру з тих підстав, що електронний документ не відповідає установленим вимогам, про що зазначено у протоколі проведення перевірки електронного документа; розташування в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини. Рекомендовано усунути перетин з ділянкою 3221084001:01:014:0092; площа співпадіння співпадає на 2.4627%.
 Тобто перешкода, яка виникла у позивачки, та порушує її право на безперешкодне користування належною їй земельною ділянкою, має технічний характер, та може бути усунена шляхом внесення змін до технічних документацій сторін, чи одного з них.
Ураховуючи наведене вище, апеляційний суд констатує, що оскільки рішення державного  реєстратора про відмову позивачці у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру стосувалося документації із землеустрою земельної ділянки, наданої позивачці для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, у зв`язку із виявленим перетином із земельною ділянкою відповідачки, чинним законодавством встановлено порядок виправлення технічних помилок, допущених під час визначення меж суміжних земельних ділянок, проте, доказів того, що позивачка скористалася цим порядком для усунення перешкод у користуванні виділеної йому земельною ділянкою, матеріали справи не містять; на земельну ділянку відповідачки видано державний акт на право власності на землю, підстави для скасування цього державного акту  на землю відсутні.
Посилання представника позивачки у відзиві на апеляційну скаргу  на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 14 листопада 2018 року у справі №307/3811/15-ц, від 20 березня 2020 року у справі №822/28/17, апеляційним судом не приймаються, оскільки обставини наведених справ не є релевантними обставинам у справі, що переглядається апеляційним судом.
Відповідно до статті 376 ЦПК України неправильне застосування норм матеріального права є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового судового рішення.
Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
За звернення до суду із апеляційної скарги відповідачкою сплачено судовий збір у розмірі 3663,00 гривень, що підтверджується даними квитанції від 07 березня 2025 року  (а.с.167-168).
Відтак, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати, пов`язані із розглядом справи в суді апеляційної інстанції, в сумі 3663,00 гривень.
Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд -
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
 
Рішення Бородянського районного суду Київської області від 28 січня 2025 року скасувати, ухвалити нове судове рішення такого змісту.
 
У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у приватизації земельної ділянки відмовити.
 
Стягнути з ОСОБА_2   на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані із розглядом справи в суді апеляційної інстанції, в сумі 3663,00 гривень.
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач                                                      Н.В. Поліщук

Судді                                                                         С.М. Верланов

В.В. Соколова