справа № 761/32371/24
головуючий у суді І інстанції Притула Н.Г.
провадження № 22-ц/824/9767/2025
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.

ПОСТАНОВА
Іменем України
 
29 жовтня 2025 року                                                                                 м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Мостової Г.І.,
суддів: Березовенко Р.В., Лапчевської О.Ф., 
за участю секретаря судового засідання Лазоренко Л.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_1 - адвоката Торгашина Олександра Михайловича та представника ОСОБА_2 - адвоката Шеїн Ксенії Олександрівни на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 05 березня 2025 року 
у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю, -
в с т а н о в и в :
Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 05 березня 2025 року частково задоволено позов ОСОБА_1 . 
 
Визнано за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на будинок АДРЕСА_1 житловою площею 153,1 кв.м., загальною площею 480,2 кв.м., що належить йому на праві власності на підставі договору дарування від 29 жовтня 2010 року.
В іншій частині позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.
 
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Торгашина О.М. подав апеляційну скаргу, у якій просить змінити рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 05 березня 2025 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, судом першої інстанції неповно та неправильно встановлені обставини, які мають значення для вирішення справи, внаслідок неправильного їх дослідження та оцінки.
Скаржник в апеляційній скарзі зазначає, що матеріали справи не містять будь-яких доказів інвестування коштів у будівництво квартири та машино-місця за рахунок спільної сумісної власності подружжя або за рахунок особистої приватної власності відповідача.
Також наголошує, що відповідачем не надано будь-яких доказів щодо наявності у подружжя спільної сумісної власності на квартиру та машино-місце.
Разом тим вказує, що набуття позивачем особистої приватної власності на квартиру та машино-місце має документальне підтвердження, підставами для набуття позивачем права особистої приватної власності на квартиру та машино-місце є договір дарування грошей № 1 (договір дарування грошей від 11 липня 2008 року, реєстровий № 3658) саме з дати укладення договору дарування грошей № 1, квартира та машино-місце перебувають в особистій приватній власності позивача.
Також посилається на те, що з 07 лютого 2025 року - дати виготовлення технічного паспорту від 07 лютого 2025 року № ТІ01:5631-2433- 8504-6057 на житловий будинок № 1 , в т.ч. з басейном, цей басейн перебуває в особистій приватній власності позивача, що набутий ним за кошти, які належали йому особисто на підставі договору дарування грошей № 2, а саме, трансформованого в договір дарування грошей № 2 договору позики №2.
Набуття позивачем особистої приватної власності на басейн має документальне підтвердження, підставами для набуття позивачем права особистої приватної власності на басейн є договір дарування грошей № 2, який перевірено та посвідчено аудиторською фірмою.
Посилається на те, що з 11 липня 2008 року - дати укладення договору дарування грошей № 1, житловий будинок № 1 перебуває в особистій приватній власності позивача, що набутий ним за кошти, які належали йому особисто на підставі зазначеного договору дарування грошей № 1.
 
Набуття позивачем особистої приватної власності на житловий будинок № 1 має документальне підтвердження, підставами для набуття позивачем права особистої приватної власності на житловий будинок № 1 є договір дарування грошей № 1 (договір дарування грошей від 11 липня 2008 року   реєстровий № 3658).
Будь-які докази придбання житлового будинку № 1 за рахунок спільної сумісної власності подружжя або за рахунок особистої приватної власності відповідача в матеріалах справи № 761/32371/24 відсутні.
Також вказує, з 23 листопада 2004 року земельні ділянки по АДРЕСА_1 перебувають в особистій приватній власності позивача на підставі пп. 1, 3 частини 1 статті 57 СК України, як майно, набуте позивачем за час шлюбу, але за кошти, які належали йому особисто.
Оскільки з 11 липня 2008 року  житловий будинок № 1 перебуває в особистій приватній власності позивача на підставі трансформованого в договір дарування грошей № 1 договору позики № 1, то земельна ділянка площею         0,222 га та площею 0,078 га також перебувають в особистій приватній власності позивача.
 
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_2 - адвокат Шеїн К.О. подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 05 березня 2025 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення ухвалене з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права.
Скаржник в апеляційній скарзі зазначає, що справа повинна була розглядатися Васильківським міськрайонним судом Київської області у зв`язку з тим, що нерухоме майно, яке має найвищу вартість, не знаходиться на території Шевченківського району міста Києва.
Посилається на те, що вартість житлового будинку під АДРЕСА_1 є найвищою.
У зв`язку з цим, відповідач звернувся з клопотанням про передачу справи на розгляд Васильківському міськрайонному суду Київської області. 
Проте, ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від                       24 жовтня 2024 року було відмовлено у задоволенні клопотання, що на думку апелянта є грубим порушенням норм процесуального права.
Щодо відсутності підстав для визнання особистою приватною власністю житлового будинку АДРЕСА_1 .
Відповідач звертає увагу на фактичні обставини справи щодо набуття позивачем права власності на житловий будинок під № 77-А на підставі договору дарування. Зокрема, житловий будинок під № 77-А будувався позивачем та відповідачем за їх спільні кошти та в інтересах подружжя. Вказане підтверджується, зокрема, тим, що житловий будинок під № 77-А було побудовано на земельній ділянці відповідача. Так, з договору дарування житлового будинку від 29 жовтня 2010 року, а саме, пункту 3 цього договору, вбачається, що житловий будинок під № 77-А розташовано на земельній ділянці площею 0,520 га (кадастровий номер 3221480903:02:010:0004). 
Водночас відповідно до державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серія ЯБ №266953, виданого 09 лютого 2005 року Васильківським районним відділом земельних ресурсів, саме відповідач є власником земельної ділянки площею 0,520 га, за кадастровим номером 3221480903:02:010:0004.
При цьому, житловий будинок під № 77-А будувався на земельній ділянці відповідача, оскільки позивач та відповідач спільно вирішили будувати вказаний будинок для майбутнього користування ним однією сім`єю як дачею.
Відповідач звертає увагу, що у період будівництва та на час завершення будівництва (у 2008-2010 роках) позивач та відповідач були у нормальних подружніх стосунках, тому вона повністю довіряла позивачу в усіх питаннях, зокрема, і в питаннях, що пов`язані з оформленням права власності на будинок. 
Так, подружжям між собою було вирішено, що будинок буде реєструватись (як і все майно, яке вони придбавали за час шлюбу) за позивачем. Оскільки відповідач повністю довіряла позивачу, то навіть не могла припустити, що він займається оформленням права власності на житловий будинок під № 77-А не на себе, а на свою доньку від першого шлюбу - ОСОБА_3 .
Як вбачається з договору дарування житлового будинку від 29 жовтня 2010 року, право власності на житловий будинок під № 77-А було оформлено на ОСОБА_3 16 вересня 2010 року. 
Однак є обґрунтовані сумніви щодо фінансової спроможності  ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) будувати будинок такою площею за особисті кошти.
Звертає увагу апеляційного суду, на той факт щодо спроможності ОСОБА_3 здійснювати будівництво будинку, позивач посилається на наступні докази: 
1. Розписку від 30 жовтня 1995 року, відповідно до якої відповідач передав своїй 10-ти річній дочці 190 000 доларів США. Цей правочин нібито посвідчено матір`ю позивача, ОСОБА_4 та його рідним братом,                 ОСОБА_5 , та підписано 10-річною дитиною. 
2. Актом приймання-передання грошових коштів від 30 жовтня                       2006 року, відповідно до якого донька позивача отримала від свого чоловіка, ОСОБА_6 грошові кошти у розмірі 600 000 грн.
Апелянт наголошує, що судом першої інстанції, залишено поза увагою той факт, що ОСОБА_3 станом на 30 жовтня 1995 року не мала навіть часткової цивільної дієздатності. Таким чином, розписка від 30 жовтня                      1995 року не може бути належним і допустимим доказом у даній справі.
Крім того, відповідач також звертає увагу, що право власності на житловий будинок під № 77-А за ОСОБА_3 було оформлено 16 вересня 2010 року, але через півтора місяця спірний будинок вже був переоформлений на позивача на підставі договору дарування житлового будинку від 29 жовтня 2010 року. 
Тому такі дії позивача є недобросовісними та такими, що не можуть позбавляти відповідача права власності на спільне майно, яке будувалось за спільні кошти подружжя та на її земельній ділянці. 
Крім того, відповідач також звертає увагу, що вона весь період спільного проживання з відповідачем однією сім`єю мала постійну роботу та стабільні доходи. Тобто на будівництво житлового будинку під № 77-А витрачались і кошти позивача, і кошти відповідача, оскільки в них була спільна мета - побудувати будинок для подальшого спільного користування ним. 
Тож, оскільки житловий будинок під № 77-А був набутий позивачем під час перебування у шлюбі з відповідачем, був побудований за спільні кошти подружжя та на земельній ділянці відповідача, в інтересах сім`ї, з метою майбутнього проживання там сім`єю, що відповідає вищезазначеним критеріям, то житловий будинок під № 77-А є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а тому також підлягає поділу між ними. Сам по собі факт формального оформлення права власності за позивачем на підставі договору дарування житлового будинку під № 77-А не може позбавити відповідача права власності на частку у такому будинку.
Скаржник зазначає, що суд першої інстанції, взагалі не з`ясував обставин, що мають значення для справи, формально послався на договір дарування житлового будинку від 29 жовтня 2010 року, не встановивши джерела походження коштів для будівництва спірного майна та мети його будівництва, залишивши поза увагою факт нікчемності такого правочину, зробив передчасний висновок про те, що спірне майно є особистою приватною власністю позивача.
 
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого судового рішення, дійшла висновку про таке.
Як вбачається з матеріалів справи, 03 вересня 2024 року до Шевченківського районного суду міста Києва  надійшла  позовна заява                      ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю та поділ майна.
В позовних вимогах, з врахуванням заяви від 11 вересня 2024 року, позивач просить визнати за ним право особистої приватної власності на таке майно:
·        квартиру АДРЕСА_5 ;
·        машино-місце АДРЕСА_6 ;
·        житловий будинок АДРЕСА_7 ;
·        житловий будинок АДРЕСА_8 ;
·        земельні ділянки площею 0,222 га (кадастровий номер 3221480903:02:003:0062), площею 0,078 га (кадастровий номер 3221480903:02:003:0063), що розташовані за адресами: АДРЕСА_1 та площею 0,52 га (кадастровий номер 3221480903:02:010:0004), що розташована за адресою: АДРЕСА_4 .
 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 14 лютого 1997 року сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, який на момент звернення до суду з позовом не розірвано.
Під час перебування у шлюбі позивач набув право власності на квартиру АДРЕСА_9 . Як зазначає позивач, вказані об`єкти були набуті на підставі інвестиційних договорів, за якими були сплачені особисті кошти позивача (отримані в позику та за договором дарування).
Житловий будинок АДРЕСА_10 був набутий позивачем за решту отриманих в позику коштів (його особисті).
Як вказує позивач, реконструкція басейну відбувалась за кошти отримані в позику, а потім подаровані йому, тобто за його особисті кошти.
Право власності позивача на будинок АДРЕСА_11 з господарськими та побутовими надвірними будівлями набуте на підставі договору дарування від 29 жовтня 2010 року.
Щодо земельних ділянок позивач зазначає, що оскільки житлові будинки перебувають в його особистій приватній власності, то таке право особистої приватної власності позивача на підставі положень статті 120 ЗК України розповсюджується і на земельні ділянки на яких вони розміщені.
Таким чином, оскільки зазначене вище майно придбане за особисті кошти позивача, позивач для захисту власного права звернувся до суду з цим позовом.
 
Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 05 березня 2025 року частково задоволено позов ОСОБА_1 . 
Визнано за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на будинок АДРЕСА_1 житловою площею 153,1 кв.м., загальною площею 480,2 кв.м., що належить йому на праві власності на підставі договору дарування від 29 жовтня 2010 року.
В іншій частині позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.
 
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник               ОСОБА_1 - адвокат Торгашина О.М. подав апеляційну скаргу, у якій просить змінити рішення Шевченківського районного суду міста Києва від                  05 березня    2025 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник               ОСОБА_2 - адвокат Шеїн К.О. подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 05 березня 2025 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Ухвалами Київського апеляційного суду від 31 січня 2025 року та від                   08 квітня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 23 травня 2025 року апеляційні скарги призначено до розгляду. Судове засідання призначено на                   24 вересня  2025 року о 10 год 45 хв.
 
У судовому засіданні апеляційного суду 24 вересня 2025 року                 ОСОБА_1 у запереченнях на заяву відповідача від 21 вересня 2025 року  повідомив апеляційний суд про те, що у Васильківському міськрайонному суді Київської області розглядається справа № 362/5567/24 за позовом                      ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя. 
Апеляційним судом встановлено, що ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 12 серпня 2024 року відкрито провадження уцивільній справі № 362/5567/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя (https://reyestr.court.gov.ua/Review/120989548). 
Отже, підсумовуючи, апеляційний суд встановив, що з 12 серпня                     2024 року у провадженні Васильківського міськрайонного суду Київської області знаходиться справа № 362/5567/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя. 
З 03 вересня 2024 року у провадженні Шевченківського районного суду міста Києв знаходилась справа № 761/32371/24 за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю та поділ майна подружжя. 
 
У судовому засіданні апеляційного суду 29 жовтня 2025 року було оглянуто позовну заяву  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя від 09 серпня 2024 року та докази її подання до суду першої інстанції 12 серпня 2024 року.   
Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Торгашина О.М., відповідач ОСОБА_2 та її представник  адвокат Шеїн К.О.у судовому засіданні визнали та підтвердили факт розгляду Васильківським міськрайонним судом  Київської області  цивільної справи № 362/5567/24 за позовом         ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ того самого майна, що і у справі, що переглядається в апеляційному провадженні № 761/32371/24, з додатковими позовними вимогами про поділ корпоративних прав. 
 
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Зі змісту частини 1 статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю із залишенням позову без розгляду з підстав, передбачених статтею 257 цього Кодексу.
Апеляційний суд враховує, що суд першої інстанції не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи (частина 7 статті 81 ЦПК України) та ухвалював оскаржуване рішення за відсутності даних про справу із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав у провадженні іншого суду.
Разом з тим, частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Отже, встановивши, що у провадженні Васильківського міськрайонного  суду Київської області є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, апеляційний суд встановив наявність підстав залишення позову без розгляду відповідно до пункту 4 частини 1 статті 257 ЦПК України та скасування у зв`язку з цим оскаржуваного рішення суду першої інстанції.
З огляду на те, що позов залишено без розгляду, то у апеляційного суду відсутні підстави надавати оцінку аргументам, наведеним апелянтами в апеляційних скаргах щодо наявності чи відсутності підстав для скасування оскаржуваного судового рішення у зв`язку з неповним та неправильним встановленням обставин, які мають значення для справи, внаслідок неправильного їх дослідження та оцінки, а також у зв`язку з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права.
Оскільки апеляційні скарги задоволено частково і не з тих підстав, на які посилалися апелянти, то у апеляційного суду відсутні підстави для розподілення судових витрат 
Керуючись статтями 257, 367,377 ЦПК України, апеляційний суд -
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Торгашина Олександра Михайловича задовольнити частково.
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Шеїн Ксенії Олександрівни задовольнити частково.
Рішення Шевченківського районного судумістаКиєва від 05 березня 2025 року скасувати.
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю та поділ майна подружжя - залишити без розгляду.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.   
 
Дата складення повного судового рішення 10 листопада 2025 року.

 
 
Головуючий                                                              Г.І. Мостова
 
Судді                                                                                              Р.В. Березовенко
 
                                                                                              О.Ф. Лапчевська