ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/10163/25	Головуючий у 1-й інстанції Дзюбич В.Л. 	
Провадження № 22-ц/817/959/25 	Доповідач - Гірський Б.О.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2025 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Гірського Б.О.
суддів — Храпак Н.М., Хоми М.В.
за участю секретаря — Дідух М.Є.,
представників сторін 

       розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/10163/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 від імені якого діє адвокат Фльорків Олександр Володимирович на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 травня 2025 року про забезпечення позову (постановлена суддею Дзюбичем В.Л.) у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2025 року ОСОБА_2 звернулася до суду зі заявою про забезпечення позову шляхом накладання арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 .. 
Заява про забезпечення позову обґрунтовувалась тим, що предметом позову в даній справі є стягнення боргу в розмірі 22 000 доларів США за договором позики від 27 червня 2020 року. 
Наголошувала, що їй стало відомо, що відповідач має намір відчужити належне йому майно, а саме вищевказану квартиру задля ухилення від виконання майбутнього рішення суду за умови задоволення позову.
Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 травня 2025 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено частково.
Вжито заходи забезпечення позову в цивільній справі № 607/10163/25, яка перебуває у провадженні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області, шляхом заборони ОСОБА_1 відчужувати квартиру АДРЕСА_2 , яка зареєстрована на праві власності за ОСОБА_1 ..
У задоволенні решти заявлених вимог – відмовлено.
Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу про забезпечення позову.         Вважає, що ухвала суду прийнята з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норми матеріального права.
       Зазначає, що посилання позивача у заяві про забезпечення позову на потенційну можливість ухилення його від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Наголошує, що зі сторони позивача не було надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження вартості квартири.
Акцентує увагу, що оціночна вартість об`єкта нерухомості, а саме квартири щодо якої було вжито заходи забезпечення позову, становить 2 265 292,41 грн., що перевищує у декілька разів ціну позову в даній справі і на його переконання є неспівмірною із заявленими позовними вимогами. 
Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.
У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Фльорків О.В. апеляційну скаргу в її межах підтримав, посилаючись на доводи викладені в ній.
       У судовому засіданні представник ОСОБА_2 - адвокат Ленько Р.І. проти доводів апеляційної скарги заперечив, просить залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.
       Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів, вимог апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.
       Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Судом встановлено, що ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 травня 2025 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено частково.
Вжито заходи забезпечення позову в цивільній справі № 607/10163/25, яка перебуває у провадженні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області, шляхом заборони ОСОБА_1 відчужувати квартиру АДРЕСА_2 , яка зареєстрована на праві власності за ОСОБА_1 ..
У задоволенні решти заявлених вимог – відмовлено.
Копію ухвали направлено до Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради для негайного виконання.
Згідно п.п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Вказаним вимогам оскаржувана ухвала відповідає.
Задовольняючи частково заяву ОСОБА_2 суд виходив з того, що саме такий вид забезпечення позову, як заборона вчиняти будь-які дії щодо відчуження майна, буде достатнім і співмірним із заявленими позивачем вимогами, та в той же час не буде порушувати прав відповідача. 
Також вказував, що станом на час розгляду даної заяви відсутні підстави вважати, що існують обставини, з якими законодавець встановив обов`язок суду на застосування зустрічного забезпечення, згідно з ч. 3 ст. 154 ЦПК України. 
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне. 
Згідно з частинами першою та другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
У частині першій статті 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову, зокрема позов забезпечується забороною вчиняти певні дії, забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору.
Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) вказано, що «при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2024 року у справі № 754/5683/22 (провадження № 14-28цс23) зазначено, що: «43. Цивільний процесуальний закон не забороняє вживати заходи забезпечення позову у справі, рішення в якій не підлягає примусовому виконанню, якщо забезпечення позову сприятиме ефективному захисту порушених прав позивача. І навпаки, якщо рішення у справі підлягатиме примусовому виконанню, вжиття заходів забезпечення позову, зокрема накладення арешту на майно, не завжди може бути необхідним та співмірним із пред`явленими вимогами позову і відповідати характеру порушеного права позивача.
46. Тому Велика Палата Верховного Суду констатує, що як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову.
47. Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами.
48. Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.
55. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що можливе подальше відчуження відповідачкою спірної квартири об`єктивно перешкоджатиме ефективному захисту порушених прав позивача з огляду на те, що оспорюваний у цій справі правочин не буде підставою для наступної зміни власника квартири, а тому визнання його недійсним не відновлюватиме порушене право позивача та спонукатиме останнього до ініціювання нових судових спорів».
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими, ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів приходить до переконання, що у даній справі наявні підстави для вжиття заходів забезпечення позову, суд зробив обґрунтований висновок про задоволення заяви щодо забезпечення позову.
З урахуванням обставин даної справи, апеляційний суд вважає, що вищезазначені заходи забезпечення позову є необхідними, достатніми та співмірними із заявленими позовними вимогами.
Можливість ОСОБА_1 розпоряджатись своїм майном обмежується лише на певний час, отже, має тимчасовий характер та є лише збереженням існуючого становища до розгляду даної справи по суті, з урахуванням також того, що інше майно достатнє для забезпечення позовних вимог ОСОБА_2 у відповідача відсутнє.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, з якими погоджується колегія суддів, та не дають підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 — залишити без задоволення.
Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 травня 2025 року — залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 02 жовтня 2025 року.

Головуючий: Гірський Б.О.

Судді: Храпак Н.М.

                                                                Хома М.В.