ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4839/25 Справа № 175/17718/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Шаповалова І. С. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2025 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Космачевської Т.В., 
суддів: Агєєва О.В., Халаджи О.В.,
за участю секретаря судового засідання Паромової О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Олійник Ярослава Леонідівна, на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10 лютого 2025 року в цивільній справі номер 175/17718/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення індексу інфляції та 3% річних,
В С Т А Н О В И В:
У листопаді 2024 року до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області звернувся ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_1 про стягнення індексу інфляції та 3% річних, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 22 січня 2021 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму боргу за розпискою 200000,00 гривень, суму відсотків у розмірі 432000,00 гривень та судовий збір у розмірі 9605,00 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 30 серпня 2022 року, з урахуванням ухвали цього ж суду від 02 вересня 2022 року про виправлення описки, апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_3 залишено без задоволення. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 22 січня 2021 року в частині стягнення з ОСОБА_1 процентів у розмірі 432000,00 грн та в частині відмови у стягненні іншої частини процентів скасовано з ухваленням в цій частині нового судового рішення, яким стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2196000,00 грн процентів. Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 22 січня 2021 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу за розпискою в розмірі 200000,00 грн залишено без змін. 
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 28.06.2023 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.
Згідно з відповіддю приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова О.М. в межах виконання виконавчого листа №175/1814/19 та №204/1523/21 стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 не відбулось.
Позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь - 3% річних – 140113,77 грн та інфляційні втрати – 444142,25 грн, вирішити питання про судові витрати.
Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10 лютого 2025 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення індексу інфляції та 3% річних - задоволено повністю.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3% річних -14013,77 грн, інфляційні – 444142,25 грн.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2244,00 грн у відшкодування витрат на сплату судового збору.
Із вказаним рішенням не погодився відповідач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Олійник Я.Л., подав апеляційну скаргу, просив апеляційний суд скасувати рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10.02.2025 року по справі №175/17718/24 скасувати і прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Доводами апеляційної скарги наведено, що рішення суду першої інстанції є прийнятим на підставі не повністю досліджених доказів, з порушенням норм матеріального права при недотриманні норм процесуального права.
В розрахунку позивача були взяті за основу суми заборгованості, які не відповідають дійсності, та на які взагалі не могли бути нараховані інфляційні втрати та 3% річних. За відсутності участі та висловленої позиції відповідача – судом не було ані перевірено, ані виконано самостійного розрахунку. Фактично, текст рішення суду містить тільки цитування позовної заяви, що свідчить про упереджене ставлення до однієї зі сторін.
Судом не взято до уваги, що позовні вимоги про 3% річних та інфляційних втрат не підлягають задоволенню через пропуск позивачем строку позовної давності, встановлений ст. 257 ЦК України.
Заяву про застосування строку позовної давності не було можливості подати до суду першої інстанції, оскільки відповідач не мав можливості повноцінно прийняти участь при розгляді справи.
Позивачем не дотримано принцип допустимості доказів при визначенні обсягу позовних вимог. Використання довільних розрахунків в якості доказу розміру заявлених позовних вимог не відповідає засадам цивільного судочинства в частині доведеності обставин, які мають значення для справи. Зазначені розрахунки не можуть бути використані при постановленні судового рішення.
Інфляційні втрати та 3% річних не нараховуються окремо на відсотки за користування позикою. Вони нараховуються лише на основну суму боргу, а не на відсотки, які вже були нараховані. Інфляція також не змінює ці нараховані відсотки.
Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання,часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257, 259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.
Докази понесених фактичних судових витрат в апеляційній інстанції окремо будуть подані відповідачем до закінчення строку на апеляційне оскарження.
Від інших учасників справи відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Олійник Я.Л. доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити.
В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача ОСОБА_2  адвокат Журікова І.В. апеляційну скаргу не визнала, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу – без задоволення. 
Заслухавши суддю – доповідача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 22 січня 2021 року у справі №175/1814/19 cтягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму боргу за розпискою 200000,00 гривень, суму відсотків у розмірі 432000,00 гривень та судовий збір у розмірі 9605,00 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено (а.с. 13-15).
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 30 серпня 2022 року у справі №175/1814/19, з урахуванням ухвали цього ж суду від 02 вересня 2022 року про виправлення описки, апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_3 залишено без задоволення. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 22 січня 2021 року в частині стягнення з ОСОБА_1 процентів у розмірі 432000,00 грн та в частині відмови у стягненні іншої частини процентів скасовано з ухваленням в цій частині нового судового рішення, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2196000,00 грн процентів. Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 22 січня 2021 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу за розпискою в розмірі 200000,00 грн залишено без змін. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 24466,50 грн (а.с. 16-19, 20-21).
Постановою Верховного Суду від 28.06.2023 року у справі №175/1814/19 касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення (а.с. 24-27зв).
З відповіді приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова О.М. вбачається, що в межах виконання виконавчого листа №175/1814/19 та №204/1523/21 стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 не відбулось (а.с. 52). 
До матеріалів справи долучено розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, з якого вбачається, що: 
щодо суми позики у розмірі 200000,00 грн за період з 25.04.2019 року по 18.11.2024 року інфляційні втрати становлять 135048,88 грн, 3% річних – 33421,11 грн;
щодо суми відсотків у розмірі 2196000,00 грн за період з 31.08.2023 року по 18.11.2024 року інфляційні втрати становлять 309093,37 грн, 3% річних – 106692,66 грн (а.с. 5-8).
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив їх обґрунтованості.
Апеляційний суд не може в повній мірі погодитись з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина перша стаття 1050 ЦК України). За змістом частини другої до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 
Згідно аналізу практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві, підраховуючи суми стягнень, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, суди повинні враховувати, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в певний період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Індекси інфляції розраховуються на підставі інформації, опублікованої центральним органом виконавчої влади з питань статистики в газеті «Урядовий кур`єр».
За змістом статті 552, частини другої статті 625 ЦК України інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Судом встановлено, що рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 22 січня 2021 року у справі №175/1814/19 cтягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму боргу за розпискою 200000,00 гривень, суму відсотків у розмірі 432000,00 гривень та судовий збір у розмірі 9605,00 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 30 серпня 2022 року у справі №175/1814/19, з урахуванням ухвали цього ж суду від 02 вересня 2022 року про виправлення описки, апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_3 залишено без задоволення. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 22 січня 2021 року в частині стягнення з ОСОБА_1 процентів у розмірі 432000,00 грн та в частині відмови у стягненні іншої частини процентів скасовано з ухваленням в цій частині нового судового рішення, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2196000,00 грн процентів. Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 22 січня 2021 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу за розпискою в розмірі 200000,00 грн залишено без змін. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 24466,50 грн.
Постановою Верховного Суду від 28.06.2023 року у справі №175/1814/19 касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.
З відповіді приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова О.М. видно, що в межах виконання виконавчого листа №175/1814/19 та №204/1523/21 стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 не відбулось.
До матеріалів справи долучено розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, з якого вбачається, що: 
щодо суми позики у розмірі 200000,00 грн за період з 25.04.2019 року по 18.11.2024 року інфляційні втрати становлять 135048,88 грн, 3% річних – 33421,11 грн;
щодо суми відсотків у розмірі 2196000,00 грн за період з 31.08.2023 року по 18.11.2024 року інфляційні втрати становлять 309093,37 грн, 3% річних – 106692,66 грн.
Перевіряючи наведені позивачем розрахунки, апеляційний суд керується наступним.
Інфляція розраховується шляхом множення суми простроченого зобов`язання на індекс зростання споживчих цін за прострочений період (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 року №918/631/19).
Положення статей 3, 509, 625 ЦК України передбачають нарахування інфляційних втрат на суму основного боргу.
Наведену правову позицію також викладено у постанові Верховного Суду від 21.05.2019 року у справі №916/2889/13.
У даному випадку, оскільки самим договором позича не було встановлено часу його виконання, часом з якого виникло зобов`язання з повернення суми основного зобов`язання, тобто суми грошових коштів у розмірі 200000,00 грн, тому період прострочення має відраховуватись з прийняття судом рішення, яким стягнуто зазначену вище суму заборгованості. Отже, період для обрахування інфляційних втрат має бути обчислений з 22 січня 2021 року.
Таким чином, сума інфляційних втрат за період з 22 січня 2021 року по 18 листопада 2024 року за порушення виконання основного зобов`язання у сумі 200000,00 грн становить 119122,69 грн.
За таких обставин, виходячи з наведеного, суд першої інстанції не здійснив належну перевірку розрахунку інфляційних втрат, та дійшов в цій частині помилкового висновку про обґрунтованість позовної вимоги про стягнення інфляційних втрат у розмірі 444142,25 грн, оскільки до стягнення з відповідача належать інфляційні втрати за період з 22 січня 2021 року по 18 листопада 2024 року у розмірі 119122,69 грн.
Доводи апеляційної скарги в частині спору про стягнення інфляційних втрат є такими, що частково заслуговують на увагу.
Інші, наведені в апеляційній скарзі доводи, були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції не в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, не дав їм належну правову оцінку та ухвалив судове рішення, яке не в повній мірі відповідає вимогам закону. 
Відтак, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині спору про стягнення інфляційних втрат та ухваленню в цій частині нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Відповідно до пп. в) п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції має бути зазначено розподіл судових витрат, понесених в зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.
Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За подання позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в розмір 5844,00 грн (а.с. 10,11), позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, тому з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1420,72 грн.
Враховуючи, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, за подання апеляційної скарги ним сплачено судовий збір в розмірі 8764,50грн (а.с. 70), тому з позивача ОСОБА_2 на користь відповідача ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання ним апеляційної скарги в розмірі 6633,25 грн.
Разом з тим, апеляційний суд зазначає, що заява представника позивача ОСОБА_2 адвоката Журікової І.В. про виправлення описки в рішенні Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10 лютого 2025 року не підлягає задоволенню, оскільки відповідно до ст. 269 ЦПК України описки в рішенні суду виправляє той же суд, який його виніс. 
Керуючись статтями 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Олійник Ярослава Леонідівна, - задовольнити частково.
Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10 лютого 2025 року в частині спору про стягнення інфляційних втрат – скасувати.
Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення індексу інфляції - задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , інфляційні втрати за період з 22 січня 2021 року по 18 листопада 2024 року у розмірі 119122,69 грн.
В іншій частині позовної вимоги – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви в розмірі 1420,72 грн.
Стягнути з  ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 6633,25 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повне судове рішення складено 29 вересня 2025 року.

Суддя: