ПОСТАНОВА                                                                                      
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
24 вересня 2025 року                               
м. Київ
 
справа № 215/3916/24
провадження № 61-6037св25
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Тітова М. Ю.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Тернівська районна у місті Кривому Розі рада,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Тернівської районної у місті Кривому Розі ради про визнання незаконними та протиправними дії щодо порушення прав на оформлення трудової книжки та зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди
 
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області                       від 28 серпня 2024 року у складі судді Лиходєдова А. В. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 09 квітня 2025 року у складі колегії суддів: Корчистої О. І., Бондар Я. М., Зубакової В. П.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
 
У червні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати незаконними та протиправними дії відповідача щодо безпідставного невиконання наказу Міністерства праці та соціальної політики України від 29 липня 1993 року № 58 і Міністерства юстиції України від 08 червня 2001 року № 259/34/5; зобов`язати відповідача виконати пункт 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 29 липня 1993 року № 58; визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо порушення прав позивача на оформлення трудової книжки, права на працю шляхом неукладання трудового договору, порушення порядку ведення трудових книжок; стягнути з відповідача на його користь 515 104,56 грн моральної шкоди та допустити негайне виконання рішення суду.
 
Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилався на те, що відповідач не виконує умов ведення трудових книжок працівників, у яких відраховується консолідований страховий внесок, збір до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування, чим порушує вимоги Інструкції.
 
У зв`язку з вчиненням відповідачем незаконних дій та порушенням його прав позивачу завдано моральної шкоди.
 
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
 
Тернівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ухвалою від 28 серпня 2024 року відмовив у відкритті провадження у справі з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 186 ЦПК України (позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства). Роз`яснив позивачу право звернення до суду із зазначеними вимогами в порядку адміністративного судочинства. 
 
Суд першої інстанції мотивував ухвалу тим, що у позивача виник спір з суб`єктом владних повноважень при здійсненні ним публічно-владних управлінських функцій щодо невиконання наказу Міністерства праці та соціальної політики України від                    29 липня 1993 року № 58 і Міністерства юстиції України від 08 червня 2001 року                     № 259/34/5; недотримання пункту 1.1 Інструкції, який підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. 
 
Короткий зміст постанови апеляційного суду
 
Дніпровський апеляційний суд постановою від 09 квітня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення. Ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 серпня 2024 року залишив без змін.
 
Апеляційний суд мотивував постанову тим, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у відкритті провадження у справі з посиланням на те, що між сторонами                          у справі виник публічно-правовий спір, який з урахуванням суб`єктного складу та правовідносин, що виникли між сторонами, підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
 
Короткий зміст касаційної скарги та її узагальнені аргументи, позиції інших учасників справи
 
У травні 2025 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу,    в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просив скасувати ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області                                   від 28 серпня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 09 квітня 2025 року і передати справу на новий розгляд за встановленою підсудністю.
 
Підставою касаційного оскарження рішення зазначив відсутність висновку Верховного Суду що питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що заявлений у цій справі спір належить до цивільної юрисдикції, оскільки виникає з цивільних, трудових правовідносин, стосується вимог щодо оформлення трудової книжки, права на працю, порушення порядку ведення трудових книжок. Суди не врахували, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту права на відшкодування за рахунок держави моральної шкоди, завданої незаконними діями органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 22, 26 Конституції України. Оскільки положення Конституції України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) мають вищу юридичну силу (статті 8, 9, 56, 129 Конституції України),                       а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту у спосіб, який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідками, спричиненим цим порушенням. 
 
У вересні 2025 року виконавчий комітет Тернівської районної у місті ради подав відзив на касаційну скаргу, в якому просив залишити її без задоволення,                                    а оскаржувані судові рішення - без змін, посилаючись на те, що вони є законними                      й обґрунтованими. 
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 26 серпня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.
 
10 вересня 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті,                 є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті,                       є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, перевіривши правильність застосування судами норм права в межах касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
 
Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права
 
Кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).
 
Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
 
Водночас за змістом пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
 
Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» позначає орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 цього Кодексу).
 
Результат аналізу наведених процесуальних норм дає підстави для висновку, що до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників - суб`єкт владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.
 
Визначальні ознаки приватноправових відносин - це юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило, майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.
 
При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
 
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
 
Велика Палата Верховного Суду послідовно зазначала, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства (див. постанови від 12 жовтня 2022 року                         у справі № 183/4196/21 (провадження № 14-36цс22), від 08 червня 2022 року у справі № 362/643/21 (провадження № 14-32цс22), від 23 листопада 2021 року у справі                       № 641/5523/19 (провадження № 14-178цс20) та інші).
 
Відповідно до частини п`ятої статті 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.
 
У межах цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі відповідно до статті              19 КАС України (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2020 року      у справі № 813/1045/18).
 
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє                                   у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
 
У цій справі суд встановив, що у позивача виник спір із суб`єктом владних повноважень при здійсненні ним публічно-владних управлінських функцій щодо невиконання наказу Міністерства праці та соціальної політики України від 29 липня 1993 року № 58 і Міністерства юстиції України від 08 червня 2001 року № 259/34/5; недотримання пункту 1.1 Інструкції.
 
За таких обставин, постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження                          у справі, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, обґрунтовано виходив із того, що заявлений у цій справі спір є публічно-правовим і належить до юрисдикції адміністративних судів. При цьому, позивач заявив вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної допущеними суб`єктом владних повноважень порушеннями, в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір.
 
Доводи касаційної скарги про те, що цей спір повинен розглядатися за правилами цивільного судочинства, спростовуються наведеним вище.
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Оскаржувані судові рішення відповідають вимогам закону, і підстав для їх скасування немає.
 
Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
 
Ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області                       від 28 серпня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 09 квітня 2025 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення,      є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Судді: | А. Ю. Зайцев
| Є. В. Коротенко
| М. Ю. Тітов