П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
03 жовтня 2025 року                                                                                   м. Київ             
 
Справа №759/19256/24
Апеляційне провадження №22-ц/824/5986/2025
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:                   судді-доповідача:                 Соколової В.В.
                                   суддів:                                   Верланова С.М.,  Поліщук Н.В.
                                   за участю секретаря             Федорчук Я.С.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва, ухваленого під головуванням судді Шум Л.М. 25 листопада 2024 року у м. Києві,  у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю  «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
 
В С Т А Н О В И В
 
У вересні 2024 року позивач звернувся до суду з позовом у якому просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача заборгованість в сумі 155876,13 грн та судові витрати по справі у розмірі 3028,00 грн.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що відповідно до укладеного електронного договору №8609716 між відповідачем та ТОВ «Мілоан» від 30 жовтня 2023 року, відповідач отримав кредит у сумі 10600 грн. строком на 105 днів.
27 лютого 2024 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №27022024.
Відповідно до реєстру боржників від 27 лютого 2024 до договору факторингу №27022024 від 27 лютого 2024 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право вимоги грошової вимоги до відповідача на суму 38403,80 грн.
18 серпня 2023 між ТОВ «Стар Файненс Груп» та відповідачем було укладено кредитний договір №04901-08/2023.
26 лютого 2024 року між ТОВ «Стар Файненс Груп» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №26022024.
Відповідно до реєстру боржників від 26.02.2024 до договору факторингу №27022024 від 26 лютого 2024 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право вимоги грошової вимоги до відповідача на суму 57769,34грн.
30 вересня 2023 року між ТОВ «Селфі Кредит» та відповідачем було укладено кредитний договір №1029684.
30 травня 2024 року між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №30052024.
Відповідно до реєстру боржників від 30 травня 2024 року до договору факторингу №30052024 від 30 травня 2024 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право вимоги грошової вимоги до відповідача на суму 59702,99 грн.
Відповідач умови договору не виконав і має заборгованість в сумі 155876,13 гривень.
 
Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 25 листопада 2024 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю  «Фінансова компанія» «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» суму заборгованості за кредитним договором №8609716 в розмірі 38403,80грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» суму заборгованості за кредитним договором №04901-08/2023 в розмірі 57769,34 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» суму заборгованості за кредитним договором №1029684 в розмірі 59702,99 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» витрати на судовий збір в сумі 3028,00 грн.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що  відповідачем порушено договірні зобов`язання перед позивачем, що підтверджується наявними в матеріалах справи письмовими доказами.
 
Не погодилась із зазначеним судовим рішенням відповідач, представником подана апеляційна скарга, в якій він вказує на те, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права і за неповного з`ясування обставин справи.
Щодо кредитного договору №8609716, представник вказує на те, що в матеріалах справи відсутні належні докази, що підтверджують перерахування коштів відповідачу згідно договору. Позивачем не надано доказів на підтвердження розміру наданого відповідачеві кредиту, тому, відповідно, перевірити розмір нарахованої суми боргу, процентів не є можливим. З урахуванням викладеного позивач не довів факту надання коштів позичальнику оскільки не надав відповідних доказів (зокрема виписки за картковими рахунками позичальника).
Надані позивачем розрахунки кредитної заборгованості не підтверджені належними доказами, оскільки наявність або відсутність указаної позивачем суми заборгованості має бути підтверджена виключно матеріалами первинної бухгалтерської документації.
Розрахунок заборгованості, на які посилається позивач, не є первинними документами, які підтверджують отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані позивачем в позовній заяві, а отже не є належними доказами існування боргу.
Таким чином, за наявними розрахунками позивача без первинних документів неможливо перевірити зазначену позивачем суму заборгованості, як і неможливо перевірити сам факт надання кредитних коштів позичальникові у відповідному розмірі.
При оформлені кредитної лінії відповідачу не було повідомлено про умови кредитування. Кредит оформлений строком на 15 днів, будь-які інші умови та примірник кредитного договору відповідачу не було надано після отримання кредиту. Отже, починаючи з 15 листопада 2023 року у кредитодавця відсутнє право нараховувати проценти за кредитним договором. Натомість, позивач нарахував проценти відповідачу по 12 лютого 2024 року. 
Щодо незаконності стягнення плати за обслуговування кредиту (комісії), то представник вказує, що зі змісту договору взагалі неможливо встановити за які саме послуги надані банком, стягується комісія. У зв`язку із викладеним, відповідач вважає, що отримання кредитором комісійної винагороди в розмірі 1060,00 грн від суми кредиту є таким, що не відповідає принципу справедливості, добросовісності та розумності в розумінні Закону України «Про споживче кредитування».
Щодо договору про надання фінансового кредиту № 04901-08/2023 та Договору про споживчий кредит №1029684, то представник зазначає, що в матеріалах справи і по цим кредитним договорам також відсутні належні докази, що підтверджують перерахування коштів відповідачу згідно договорів.
З урахуванням викладеного позивач не довів факту надання коштів позичальнику оскільки не надав відповідних доказів зокрема виписки за картковими рахунками позичальника або банківських квитанцій про перерахування коштів.
Позивачем не надано доказів на підтвердження розміру наданих відповідачеві кредитів, тому, відповідно, перевірити розмір нарахованої суми боргу, процентів не є можливим.
На підставі викладеного, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
 
У відзиві на апеляційну скаргу, представник позивача вказує на те, що доводи наведені представником відповідачем в апеляційній скарзі є безпідставними, а рішення суду першої інстанції законним та обгрунтованим. Просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. 

Сторони в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Тому, керуючись положеннями ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважала за можливе розглянути справу за відсутності сторін.
Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
 Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
 
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з такого.
 
Перевіряючи доводи апеляційної скарги по суті спору, апеляційним судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
 
Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ТОВ «Мілоан» було укладено Договір про споживчий кредит №8609716 від 30 жовтня 2023 року, який був підписаний ОСОБА_1 одноразовим ідентифікатором 753482.
Зокрема, відповідно до п.2.1 Договору кредитні кошти надаються позичальнику безготівкою на рахунок з використанням карти № НОМЕР_1 /а.с.11-16/.
Також між сторонами було підписано паспорт споживчого кредиту (індивідуальну частину) №8609716 /а.с.8,9/. 
В Додатку №1 до паспорту споживчого кредиту сторонами визначений графік платежів, згідно з яким позичальник мав повернути суму кредиту з нарахованими відсотками в розмірі 47673,50 грн /а.с.16 зворот/.
В додатку №2 до паспорту споживчого кредиту також долучено заяву на отримання кредиту №8609716 від 30 жовтня 2023 року /а.с.17/.
27 лютого 2024 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова компанія» Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №27022024 /а.с.18-20/.
 Відповідно до витягу з реєстру боржників від 27 лютого 2024 року до договору факторингу №27022024 від 27 лютого 2024 року ТОВ "ФК "ЄАПБ" набуло право вимоги грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №8609716 на суму 38403,80 грн /а.с.21/.
18 серпня 2023 року між ТОВ "Стар Файненс Груп" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №04901-08/2023, який був підписаний відповідачем електронним підписом.
Відповідно до п.1.6. кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на рахунок клієнта включаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_2 протягом одного робочого дня з дня прийняття рішення про видачу кредиту /а.с.29-31/.
Також між сторонами було підписано паспорт споживчого кредиту, який був підписаний ОСОБА_1 одноразовим ідентифікатором W2542 /а.с.33-34/. 
В Додатку №1 до паспорту споживчого кредиту сторонами визначений графік платежів, згідно з яким позичальник мав повернути суму кредиту з нарахованими відсотками в розмірі 150000,0 грн /а.с.32 зворот/.
26 лютого 2024 року між ТОВ "Стар Файненс Груп" та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів" укладено договір факторингу №26022024 /а.с.35-36/.
Згідно реєстру боржників від 26 лютого 2024 року до договору факторингу №27022024 від 26 лютого 2024 ТОВ "ФК "ЄАПБ" набуло право вимоги грошової вимоги до відповідача на суму 57769,34грн.
30 вересня 2023 року між ТОВ "Селфі Кредит" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №1029684, який було підписано ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором К926 30 вересня 2023 року о 13:18.
Відповідно до п.2.1. Договору кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_2 /а.с.43-46/.
Також між сторонами було підписано паспорт споживчого кредиту, який був підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором К926 /а.с.47-48/. 
30 травня 2024 року між ТОВ "Селфі Кредит" та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів" укладено договір факторингу №30052024 /а.с.49-52/.
Відповідно до реєстру боржників від 30 травня 2024 року до договору факторингу №30052024 від 30 травня 2024 ТОВ "ФК "ЄАПБ" набуло право вимоги грошової вимоги до відповідача на суму 59702,99 грн /а.с. 53/.
 
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.
Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частинами 1, 2 ст. 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно- комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Згідно зі ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
За приписом ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Частиною 1 ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Разом з тим, особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Так, пунктами 5, 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» встановлено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додається до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
Правилами ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» регламентовано, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України).
Водночас, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення.
Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом, наприклад, у постановах від 12 січня 2021 у справі № 524/5556/19, від 10 червня 2021 у справі №234/7159/20, які, відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин.
Відповідно до  правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 17 квітня 2025 року у справі №280/1099/19 Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).
Згідно зі ст.ст. 526, 530, 610, ч.1 ст. 612 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання  є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Згідно із зазначеною нормою, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, передбачено, що виписки з особових рахунків клієнтів  є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські                                виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів за конкретним банківським рахунком, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Натомість боржник не позбавлений права спростувати зазначені у виписці операції, надавши суду відповідні розрахункові документи.
З наведених обставин справи вбачається, що кредитні договори, на підставі яких позивачем заявлено про стягнення заборгованості, були укладені в електронній формі із застосуванням верифікації та наданням персональних даних відповідача.
Разом з тим, належними доказами, що підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Зазначені позивачем розрахунки заборгованості не є первинними документами, які підтверджують користування кредитом.
Крім того, виходячи з положень ЦК України, кредитний договір, як і договір позики вважається укладеним з моменту передачі грошових коштів.
Матеріали справи не містять і банківських документів, на підтвердження обставин видачі кредитних коштів відповідачу, а надані позивачем розрахунки не є первинними банківськими документоми, а отже і належним доказом надання фінансових послуг.Саме позивач звернувся до суду з позовом, а тому повинен був  надати докази на підтвердження обставин, якими він обгрунтовував заявлені позовні вимоги, а саме обставин укладання договору банківського обслуговування, надання кредиту та невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань, проте цей процесуальний обов`язок не виконаний позивачем.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції зробив безпідставний висновок, що наявні у матеріалах справи докази, підтверджують факт невиконання відповідачем своїх кредитних зобов'язань.
За наведених обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги відповідача знайшли своє підтвердження, суд першої інстанції допустив неповне з`ясування обставини справи, дав їм неналежну правову оцінку та дійшов необґрунтованого висновку про задоволення заявлених позовних вимог. Вказане, у свою чергу, дає підстави апеляційному суду для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог.
            У зв`язку із скасуванням рішення суду першої інстанції, відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, апеляційний суд переглядає і питання розподілу судових витрат. Так як апеляційний суд прийшов до висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні заявлених позовних вимог, відсутні підстави для компенсації позивачеві понесених судових витрат.
Разом з тим, оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги, то відповідно до положень ст. ст. 141, 382 ЦПК України з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 4542, 00 грн. Про інші витрати стороною відповідача заявлено не було.
 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,
 
П О С Т А Н О В И В
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 25 листопада 2024 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - залишити без задоволення.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю  «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 4542,00 грн.
 
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю  «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30, код ЄДРПОУ 35625014).
Відповідач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ).
 
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.
 
Суддя-доповідач                                                                   В.В. Соколова                                                                     
Судді                                                                                       С.М. Верланов
 
                                                                                                 Н.В.Поліщук