ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
16 вересня 2025 року 
м. Київ
справа № 202/6366/23
провадження № 51-5118км24
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального
суду у складі:
головуючого                       ОСОБА_1 ,  
суддів                                   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового
засідання                            ОСОБА_4 , 
прокурора                            ОСОБА_5 ,
засудженого                      ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),
захисника                            ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції), 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги захисника ОСОБА_7 на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 січня 2024 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 19 серпня 2024 року та прокурора на вищевказану ухвалу суду у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12023041660000080, за обвинуваченням
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком районного суду, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду, ОСОБА_8 засуджено за ч. 3 ст. 307 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років з конфіскацією майна.
Згідно з вироком суду ОСОБА_8 , маючи злочинний умисел, спрямований на незаконне придбання та зберігання з метою збуту особливо небезпечних психотропних речовин в особливо великих розмірах, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, перебуваючи у невстановлені час та місці, за невстановлених обставин та у невстановлений спосіб, незаконно придбав особливо небезпечні психотропні речовини - «тенамфетамін (МДА)» та «PVP», які незаконно зберігав при собі до 13:23 28 січня 2023 року, коли його було зупинено працівниками поліції поблизу вул. Старосамарської Набережної в м. Дніпрі.
Цього ж дня, в проміжок часу з 17:50 до 19:00, слідчим під час проведення особистого обшуку ОСОБА_8 , в сумці, яка була одягнута на ньому, виявлено та вилучено: 72 таблетки, які містять у своєму складі тенамфетамін (МДА)» загальною масою 6, 2008 г, що є великим розміром; 150 пакетів із вмістом кристалічної речовини, яка містить у своєму складі «PVP» загальною масою 44, 8721 г; 5 пакетів із вмістом кристалічної речовини, яка містить у своєму складі «PVP» загальною масою 2, 8191 г. Загальна маса «PVP» у вилученій речовині становить 47, 6912 г, що є особливо великим розміром.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неповноту судового розгляду, просить скасувати судові рішення і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. 
На думку захисника, рішення судів ґрунтуються на припущеннях та суперечливих доказах, які не можуть бути покладені в основу вироку, зокрема, на показаннях свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , котрі безпосередньо не бачили з боку ОСОБА_8 дій, спрямованих на збут психотропних речовин. 
При цьому, судом було повністю проігноровано показання засудженого та свідка ОСОБА_12 про те, що психотропні речовини ОСОБА_8 придбав і зберігав для особистого вживання та намагався їх добровільно видати працівникам поліції, однак його заява не була прийнята до уваги. Захисник вважає, що в судових рішеннях не зазначено якими саме доказами, крім суперечливих показань вищевказаних свідків, підтверджується вина ОСОБА_8 у вчиненні злочину та наявність у нього умислу на збут психотропної речовини. Таким чином, судами не перевірена правильність кваліфікації дій засудженого та наявність в них складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 309 КК.  
Крім того, захисник стверджує, що в матеріалах справи частково відсутні записи судових засідань, під час яких було допитано свідків (працівників поліції та понятого), що свідчить про необхідність їх повторного допиту, зокрема, щодо дій ОСОБА_8 , які можливо було розцінити як наміри збуту виявленої речовини. 
Апеляційний суд в супереч вимог ст. 404 КПК повторно не дослідив обставини, встановлені під час кримінального провадження, належним чином не розглянув апеляційну скаргу захисника та відмовивши в її задоволенні, не зазначив підстав, з яких визнав скаргу необґрунтованою. Отже, судові рішення є незаконними і необґрунтованими та підлягають скасуванню. 
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у цьому суді. 
Прокурор зазначає, що суд апеляційної інстанції належним чином не перевірив доводи сторони захисту відносно незаконних методів ведення слідства, що має суттєве значення, а формальний підхід до перевірки таких тверджень є неприпустимим, та твердження захисту про відсутність у ОСОБА_8 мети збуту наркотичних засобів і про намір добровільної їх видачі. 
Крім того, суд не надав оцінки аргументам засудженого про те, що в матеріалах справи відсутній повний відеозапис з бодікамер поліцейських, а надані суду відеозаписи є переривчатими, та про наявність розбіжностей між показаннями свідків - працівників поліції та відеозаписами. При цьому ОСОБА_8 вважав, що відсутні саме ті уривки відеозаписів, на яких зафіксовано як він здійснює добровільну видачу наркотичного засобу та факт жорстокого поводження з ним і здійснення психологічного тиску. Також, засуджений зазначав про безпідставність недослідження відеозаписів з бодікамер усіх працівників патрульної поліції, з якими він перебував до приїзду СОГ.     
Отже, не перевіривши ряд суттєвих за змістом доводів та не навівши достатніх мотивів визнання їх безпідставними, апеляційний суд дійшов до передчасного висновку про залишення вироку місцевого суду без зміни. Враховуючи наведене, рішення суду не є вмотивованим, не відповідає вимогам статей 370, 404, 419 КПК і підлягає скасуванню. 
Позиції учасників судового провадження
Засуджений і його захисник підтримали касаційну скаргу захисника, просили її задовольнити та не заперечували проти задоволення касаційної скарги прокурора. Прокурор підтримав касаційну скаргу подану прокурором, просив її задовольнити та частково підтримав касаційну скаргу захисника.
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції згідно зі ст. 438 КПК є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Обставини щодо неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, визначення яких дано у статтях 410 та 411 КПК та на які є посилання в касаційній скарзі захисника, не є відповідно до вимог ч. 1 ст. 438 КПК предметом дослідження та перевірки касаційним судом.
Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у незаконному придбанні та зберіганні з метою збуту особливо небезпечних наркотичних речовин в особливо великих розмірах, відповідає встановленим обставинам і підтверджується безпосередньо дослідженими та оціненими судом першої інстанції доказами.
Водночас, як вбачається з матеріалів справи, будучи допитаним у суді першої інстанції ОСОБА_8 вину у скоєному частково визнав та пояснив, що прибув на місце події щоб придбати амфетамін для власного вживання, однак не дочекавшись особу (продавця), він відійшов до кущів, де побачив людину, котра щось ховала у кущах, де він потім знайшов сумку з психотропними речовинами, яку вирішив залишити собі. Однак, в подальшому його було зупинено працівниками поліції та затримано. 
Разом із тим, суд ретельно дослідив докази, що мають значення для з`ясування всіх обставин кримінального правопорушення і на підтвердження винуватості ОСОБА_8 у його вчиненні обґрунтовано послався на показання свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , котрі спростували показання засудженого щодо його намагань добровільно видати психотропні речовини. 
Зокрема, вказані свідки пояснили, що чоловік і жінка, коли побачили машину поліції, почали нервно себе поводити, різко змінили рух і почали тікати. При наближенні співробітників поліції ОСОБА_8 почав бігти схопивши сумку, яку в подальшому намагався викинути. Під час розмови засуджений був дуже схвильований і сам повідомив, що йому скинули геолокацію, де він забрав розфасовану психотропну речовину, яку положив у сумку та протягом тижня повинен був її розкласти. Свідки зазначили, що ОСОБА_8 і жінка намагались домовитись з ними щоб вони надали ОСОБА_8 можливість позбутися сумки, в якій було багато пакетів з психотропною речовиною та «закрити очі» на його затримання.  
В супереч твердженням захисника, показання вищевказаних свідків є логічними, послідовними, вони узгоджуються між собою та іншими доказами і не викликають сумнівів в їх достовірності.
Свідок ОСОБА_14 пояснив, що був понятим разом з іншим чоловіком під час вилучення у ОСОБА_8 таблеток та порошкоподібної речовини, які були у сумці. Свідок ОСОБА_15 підтвердив, що 28 січня 2023 року зранку привіз брата - ОСОБА_8 на просп. Воронцова у м. Дніпро. Пізніше йому зателефонували і попросили привезти документи брата, а коли він їх привіз, то бачив, що на ОСОБА_8 була сумка, в якій були розфасовані психотропні речовини. 
Разом з цим, суд критично оцінив показання свідка ОСОБА_12 відносно подій, що відбувались 28 січня 2023 року, які є схожими з показаннями наданими ОСОБА_8 . Суд зазначив, що такі показання направлені на сприяння обвинуваченому уникнути відповідальності за скоєне, проте вони повністю спростовуються сукупністю досліджених доказів.
Отже, судом перевірялась версія сторони захисту щодо обставин придбання і зберігання ОСОБА_8 психотропної речовини, а також про намагання ним добровільно видати таку речовину працівникам поліції, проте вони не знайшли свого підтвердження в ході дослідження доказів судом. 
Крім цього, суд першої інстанції безпосередньо дослідив на предмет допустимості та обґрунтовано послався у вироку на дані, що містяться: в протоколі обшуку особи (в ході обшуку ОСОБА_8 в сумці виявлено та вилучено 205 спіл пакетів (згортків) із порошкоподібною речовиною, який проведено з відеофіксацією події, що було переглянуто судом); протокол огляду (оглянуто ділянку місцевості, вилучено мобільний телефон чорного кольору); речові докази; висновки експертиз (встановлено, що загальна маса тенамфетаміну (МДА) у вилучених речовинах становить 6, 2008 г, що є великим розміром, загальна маса «PVP» у вилученій речовині становить 47, 6912 г, що є особливо великим розміром). 
При цьому суд критично віднісся до тверджень сторони захисту про те, що всі психотропні речовини, які були виявлені та вилучені у ОСОБА_8 , останній випадково знайшов у кущах і залишив собі для власного вживання. Суд розцінив таку позицію як спосіб уникнути відповідальності за скоєне кримінальне правопорушення, яка носить захисно-неправдивий характер, оскільки винуватість ОСОБА_16 повністю підтверджується безпосередньо дослідженими доказами, які перелічені вище.  
Вирішуючи питання про наявність у ОСОБА_8 умислу на збут психотропних речовин, суд у вироку зазначив, що про такий умисел може свідчити, крім іншого, зокрема і великий чи особливо великий їх розмір; спосіб упакування та розфасування; поведінка суб`єкта злочину; те, що особа сама наркотичні засоби або психотропні речовини не вживає, але виготовляє та зберігає їх; тощо.
Суд наголосив на тому, що згідно матеріалів справи та досліджених у засіданні доказів вбачається, що дії ОСОБА_8 були спрямовані на придбання та зберігання особливо небезпечних психотропних речовин з метою їх збуту, з огляду на вилучення у останнього 72 таблеток, що містять особливо небезпечну психотропну речовину «тенамфетамін (МДА)», 150 пакетів, що містять особливо небезпечну психотропну речовину «PVP», у великому і особливо великому розмірі, а також враховуючи спосіб пакування і розфасування зазначеної речовини, та поведінки ОСОБА_8 , який офіційно ніде не працює, мав нерегулярні заробітки.
Враховуючи наведене, суд зазначив, що доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_8 придбавав (випадково знайшов) та зберігав психотропні речовини для власного вживання і не мав на меті їх збувати, не ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону, оскільки кількість виявленої і вилученої в ході огляду обвинуваченого психотропної речовини об`єктивно перевищує потреби особи для власного вживання і є надмірним розміром для вживання особисто, окрім того, відповідно до матеріалів кримінального провадження, а саме довідки з лікарні, ОСОБА_8 не є наркозалежним та не потребує постійного вживання психотропних речовин і не перебуває на обліку.
Отже, встановивши фактичні обставини, дослідивши та проаналізувавши зібрані докази у їх сукупності, надавши їм належну оцінку, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про вчинення ОСОБА_8 інкримінованого йому кримінального правопорушення та правильно кваліфікував його дії за ч. 3 ст. 307 КК. 
При цьому всім наявним доказам суд дав оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Оцінка доказів проведена згідно з вимогами процесуального законодавства, а тому доводи захисника про протилежне, є безпідставними. 
Суд апеляційної інстанції, переглянувши кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора та захисника, належним чином перевірив викладені в них доводи, визнав їх безпідставними, мотивував своє рішення та зазначив підстави, з яких апеляційні скарги визнано необґрунтованими.
Зокрема, суд погодився з висновком місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК, зазначивши, що місцевий суд провів стосовно ОСОБА_8 повний та неупереджений судовий розгляд.
При цьому предметом ретельної перевірки апеляційного суду були твердження сторони захисту про те, що ОСОБА_8 немає жодного відношення до збуту наркотичних засобів, а сумку з ними він знайшов та вирішив залишити собі для власного вживання. 
Відхиляючи вказані твердження суд послався на показання свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , котрі пояснили, що бачили як при спробі втечі ОСОБА_8 намагався скинути одягнену на нього сумку, а також пропонував працівникам поліції зробити вигляд наче вони нічого не бачили, ані обвинуваченого, ані виявлених у нього речей. Свідки підтвердили, що наздогнавши ОСОБА_8 , на їх запитання останній повідомив, що йому було скинуто геолокацію, відповідно до якої він знайшов сумку із психотропними речовинами, які він повинен був забрати та розкласти протягом тижня по спеціально відведених місцях. 
Отже, суд дійшов висновку, що показання вказаних свідків повністю спростовують версію захисту про те, що наркотичні засоби ОСОБА_8 було знайдено випадково, після чого він вирішив залишити собі декілька згортків, а інше намагався добровільно видати працівниками поліції.  
Крім цього, суд зазначив, що як убачається з протоколів обшуку та огляду від 28 січня 2023 року, при обшуку змісту сумки ОСОБА_8 та вилучення в нього наркотичних засобів, в присутності понятих, останній не заперечував про те, що знайдену наркотичну речовину він повинен був розкласти, підписав дані процесуальні документи без будь-яких зауважень, погодившись із фактичним викладом в них обставин виявлення і вилучення наркотичних засобів. До того ж, в установленому законом порядку на стадії досудового розслідування та на стадії судового провадження ані дії співробітників поліції, ані складені за результатом слідчих дій процесуальні документи, захисник та ОСОБА_8 не оскаржували. 
Також, суд апеляційної інстанції погодився із висновками місцевого суду про те, що дії ОСОБА_8 були спрямовані на придбання та зберігання особливо небезпечних психотропних речовин саме з метою їх збуту, з огляду на вилучення у нього психотропної речовини у великому і особливо великому розмірі, способу пакування та розфасування зазначеної речовини, що об`єктивно перевищує потреби особи для власного вживання і є надмірним розміром для вживання особисто, при тому, особою, яка не є наркозалежною та не перебуває на обліку у лікарня нарколога.
Таким чином, об`єктивних обставин, які б вказували на вчинення кримінального правопорушення за інших обставин, колегія суддів апеляційного суду не встановила.
Водночас, в касаційній скарзі прокурор зазначає, що апеляційний суд належним чином не перевірив доводи сторони захисту відносно незаконних методів ведення слідства. 
Колегія суддів не погоджується з такими твердженнями, оскільки як убачається з матеріалів справи, під час апеляційного розгляду судом перевірялись вказані доводи, однак не знайшли свого підтвердження.
Зокрема, в судовому засіданні на запитання апеляційного суду чи застосовувались недозволені методи ведення слідства та які саме, ОСОБА_8 повідомив, що питань до слідства у нього немає, але він не погоджується з оцінкою доказів, наданою судом першої інстанції, а також вважає, що судовий розгляд був неповним. 
Отже, під час апеляційного розгляду справи стороною захисту не були повідомлені конкретні обставини здійснення фізичного чи психологічного тиску на ОСОБА_8 та не надані будь-які підтвердження цим обставинам, що унеможливлювало здійснити їх перевірку, а тому не створювало обов`язку у суду ініціювати проведення відповідного розслідування. Відтак, доводи прокурора в цій частині є неспроможними. 
Твердження захисника та прокурора про те, що суд апеляційної інстанції не дав відповідей на всі доводи, викладені в апеляційній скарзі сторони захисту, є безпідставними. Вимоги до мотивування судових рішень засновані на положеннях ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Питання про те, чи виконав суд свій обов`язок, може бути визначено тільки з урахуванням конкретних обставин справи. З урахуванням позицій ЄСПЛ про неможливість тлумачення п. 1 ст. 6 цієї Конвенції як такого, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент під час обґрунтування судами своїх рішень (справа «Салов проти України»), у цьому кримінальному провадженні такі стандарти дотримано. 
Апеляційний суд надав обґрунтовані відповіді на основні доводи зазначені в апеляційній скарзі захисника, навів переконливі аргументи на їх спростування, указав підстави, з яких визнав апеляційну скаргу необґрунтованою, та належним чином мотивував свою позицію.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.
Що стосується аргументів сторони захисту про те, що суд апеляційної інстанції всупереч вимогам ст. 404 КПК повторно не дослідив обставини, досліджені судом першої інстанції неповністю та з порушеннями, то слід вказати наступне.
Так, ч. 3 ст. 404 КПК встановлено, що за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
Тобто для повторного дослідження судом апеляційної інстанції обставин, встановлених під час кримінального провадження, кримінальний процесуальний закон визначає обов`язковою наявність (сукупність) як відповідного процесуального приводу (клопотання учасника судового провадження), так й однієї із закріплених у законі умов (неповнота дослідження зазначених обставин або наявність певних порушень у ході їх дослідження), які також можна розглядати як фактичну підставу для такого дослідження.
При цьому сама лише незгода учасника судового провадження з оцінкою певних конкретних доказів не може слугувати підставою для їхнього обов`язкового повторного дослідження. Відмова ж у задоволенні клопотання за відсутності аргументованих доводів щодо необхідності повторного дослідження всіх доказів у справі не свідчить про порушення апеляційним судом вимог кримінального процесуального закону або неповноту судового розгляду.
Обмежившись у своїй ухвалі аналізом доказів, безпосередньо сприйнятих судом першої інстанції, апеляційний суд не порушив установленого законом порядку апеляційного розгляду. 
Інші доводи, викладені в касаційних скаргах, не містять вказівки на допущення порушень норм матеріального чи процесуального законів, які б ставили під сумнів обґрунтованість прийнятих судових рішень судами попередніх інстанцій.
Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено, судові рішення слід залишити без зміни, а касаційні скарги захисника та прокурора - без задоволення.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 січня 2024 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 19 серпня 2024 року щодо ОСОБА_8 залишити без зміни, а касаційні скарги захисника ОСОБА_7 та прокурора - без задоволення.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                                  ОСОБА_2                                        ОСОБА_3