ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2025 року 
м. Київ
справа № 640/11761/22
адміністративне провадження № К/990/19787/25 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду судді-доповідача Коваленко Н.В., суддів: Рибачука А.І., Бучик А.Ю., розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮСК Україна» на ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2025 року, постановлену у складі судді Ірметової О.В., та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2025 року, ухвалену у складі колегії суддів Черпака Ю.К., Кобаля М.І., Штульмана І.В., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮСК Україна» до Головного управління Державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів у м. Києві про визнання протиправними та скасування постанов,
УСТАНОВИВ:
ВСТУП
У цій справі позовна заява юридичної особи була залишена судом першої інстанції без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду та визнанням зазначених позивачем причин для поновлення такого строку неповажними. Апеляційний суд таке судове рішення залишив без змін. Скаржник вважає, що пропуск зазначеного строку обумовлений наявністю поважних причин, з огляду на що наполягає на незаконності ухвалених у цій справі судових рішень.
Верховний Суд нагадує, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі й встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це насамперед обумовлене специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.
Процесуальний закон передбачає можливість поновлення строку звернення до адміністративного суду лише у разі, якщо цей строк пропущений з поважних причин й за існування обставин, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
Суди попередніх інстанцій установили, що наведені заявником аргументи не доводили існування підтверджених доказами обставин, які б вказували на пропуск строку звернення до суду з поважних причин, що зумовлює процесуальний наслідок у вигляді залишення позовної заяви без розгляду. Доводи касаційної скарги такого висновку не спростовують.
I. ІСТОРІЯ СПРАВИ
I.І Короткий зміст позовних вимог
1.           29 липня 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮСК Україна» (далі також Товариство, ТОВ «ЮСК Україна», позивач) звернулося до суду з позовом до Головного управління Державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів у м. Києві (далі також ГУ Держпродспоживслужби в м. Києві, Управління, відповідач), у якому просило визнати протиправними та скасувати: 
-          постанову Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві про накладення стягнень, передбачених статтею 23 Закону України «Про захист прав споживачів», № 86 від 23 вересня 2021 року щодо накладення на ТОВ «ЮСК Україна» штрафу в сумі 53948,10 грн (п`ятдесят три тисяч п`ятсот десять гривен шість копійок);
-          постанову Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві про накладення стягнень, передбачених статтею 23 Закону України «Про захист прав споживачів», № 85 від 23 вересня 2021 року щодо накладення на ТОВ «ЮСК Україна» штрафу в сумі 100993,20 грн (сто тисяч дев`ятсот дев`яносто три гривні двадцять копійок);
-          постанову Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві про накладення стягнень, передбачених статтею 23 Закону України «Про захист прав споживачів», № 91 від 07 жовтня 2021 року щодо накладення на ТОВ «ЮСК Україна» штрафу в сумі 69348,93 грн (шістдесят дев`ять тисяч триста сорок вісім гривень дев`яносто три копійки);
-          постанову Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві про накладення стягнень, передбачених статтею 23 Закону України «Про захист прав споживачів», № 103 від 11 листопада 2021 року щодо накладення на товариство з обмеженою відповідальністю «ЮСК Україна» штрафу в сумі 177625,82 грн (сто сімдесят сім тисяч шістсот двадцять п`ять гривень вісімдесят дві копійки);
-          постанову Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві про накладення стягнень, передбачених статтею 23 Закону України «Про захист прав споживачів», № 107 від 15 листопада 2021 року щодо накладення на товариство з обмеженою відповідальністю «ЮСК Україна» штрафу в сумі 13500,51 грн (тринадцять тисяч п`ятсот гривень п`ятдесят одна копійка);
-          постанову Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві про накладення стягнень, передбачених статтею 23 Закону України «Про захист прав споживачів», № 106 від 15 листопада 2021 року щодо накладення на ТОВ «ЮСК Україна» штрафу в сумі 179053,37 грн (тисяч п`ятсот гривень п`ятдесят одна копійка) (далі також спірні, оскаржені постанови).
I.II Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
2.          Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 серпня 2022 року Товариству поновлено строк звернення до суду з цим позовом та відкрито провадження у справі.
3.          На підставі пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 13 грудня 2022 року № 2825-IX «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» у редакції зі змінами, внесеними Законом України від 16 липня 2024 року № 3863-IX, а також затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 16 вересня 2024 року № 399 відповідно до зазначених норм Порядком передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, цю справу передано на розгляд і вирішення Луганського окружного адміністративного суду.
4.          Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 22 січня 2025 року справу прийнято до провадження вказаного суду.
5.           31 січня 2025 року Головне управління Держпродспоживслужби в м. Києві подало до суду клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, обґрунтовану тим, що позивач звернувся до суду з порушенням строку звернення до суду, встановленого статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України, а заява про поновлення цього строку в матеріалах справи відсутня.
6.          За наведеного заявник наголошував на передчасності викладеного судом в ухвалі про відкриття провадження у цій справі висновку про наявність підстав для поновлення строку.
7.          Розглядаючи вищезазначене клопотання відповідача про залишення без розгляду позовної заяви Товариства, суд першої інстанції установив, що вимоги про поновлення строку були викладені у тексті позовної заяви й окремим документом не оформлювались, що не суперечить положенням процесуального закону, однак доказів викладених в обґрунтуванні таких вимог обставин надано не було і такі в матеріалах справи відсутні.
8.          З цих підстав суд першої інстанції констатував, що позовна заява ТОВ «ЮСК Україна» не відповідає вимогам частини шостої статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України, а викладені в ухвалі Окружного адміністративного суду м. Києва від 02 серпня 2022 року висновки про поновлення строку звернення до суду є передчасними через відсутність відповідних доказів поважності причин пропуску цього строку. У зв`язку з цим та відповідно до норм частини четвертої статті 123, частини тринадцятої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суд першої інстанції дійшов висновку, що позовну заяву Товариства належить залишити без руху з наданням позивачу строку для усунення її недоліків.
9.          Суд першої інстанції постановив ухвалу від 03 лютого 2025 року, якою, зокрема, надав Товариству з обмеженою відповідальністю «ЮСК Україна» п`ятиденний (у календарних днях) строк з дня отримання зазначеної вище ухвали для подання до суду клопотання про поновлення строку звернення до суду з цим позовом із зазначенням інших причин й доказів на їх підтвердження.
10.          На виконання зазначеної ухвали позивач у визначений судом строк подав заяву, у якій просив поновити пропущені строки звернення до суду відносно кожної з оскаржених у постанов як такі, що були пропущені з поважних підстав. До вказаної заяви Товариство надало документи, які, на його думку, підтверджують поважність причин пропуску строку звернення до суду з поданим у цій справі позовом і просило поновити зазначений строк.
11.          Розглянувши таку заяву, Луганський окружний адміністративний суд, на підставі частини третьої статті 123, частини п`ятнадцятої статті 171 та пункту 7 частини першої статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України, постановив ухвалу від 12 лютого 2025 року, якою позовну заяву Товариства залишив без розгляду.
12.          Постановляючи таку ухвалу, суд першої інстанції зазначав, що Окружний адміністративний суд м. Києва, поновлюючи Товариству своєю ухвалою від 02 серпня 2022 року строк звернення до суду не надав належної оцінки причинам пропуску строку звернення до суду шляхом визнання/невизнання причин пропуску такого строку поважними/неповажними й не взяв до уваги відсутність у матеріалах справи доказів щодо обставин, через які позовна заява була подана поза межами вказаного строку.
13.          Дослідивши зазначені представником позивача причини пропуску строку звернення до суду та надані на їх підтвердження докази, суд першої інстанції, на вирішення та розгляд якого було передано цю справу, дійшов висновку щодо відсутності підстав визнання таких причин поважними.
14.          З таким висновком суду першої інстанції погодився й апеляційний суд.
15.          Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2025 року вищенаведена ухвала суду першої інстанції залишена без змін.
I.IІІ Короткий зміст вимог касаційної скарги
16.          Не погоджуючись із вищевказаними судовими рішеннями, позивач подав касаційну скаргу, в якій, покликаючись на порушення судами норм процесуального права, просить їх скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
II. ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ, ЯКІ СЛУГУВАЛИ ПІДСТАВОЮ ДЛЯ ВІДКРИТТЯ КАСАЦІЙНОГО ПРОВАДЖЕННЯ У СПРАВІ
17.          Обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження судових рішень, скаржник вказує на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, а також на неповне з`ясування обставин справи. 
18.          Заявник вважає, що висновки суду першої та апеляційної інстанцій є необґрунтованими, оскільки під час розгляду справи не було враховано об`єктивні обставини, які унеможливили своєчасне звернення до суду.
19.          Скаржник наголошує, що суди попередніх інстанцій формально застосували положення Кодексу адміністративного судочинства України щодо дотримання строків звернення до суду та без належного врахування конкретних обставин справи і поважності причин пропуску процесуального строку залишили адміністративний позов без розгляду.
20.          У відзиві на касаційну скаргу відповідач наводить доводи про те, що зазначені Товариством причини пропуску строку звернення до суду та надані ним документи не свідчать про існування об`єктивних, непереборних та підтверджених доказами обставин, які істотно завадили або взагалі унеможливили подання позовної заяви у строк, визначений процесуальним законом.
21.          Відповідач погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що позивач з того моменту, коли повинен був дізнатись про порушення своїх прав прийняттям спірних постанов і з часу, коли йому фактично стало відомо про них, мав достатню кількість часу для подання у строк позову щодо оскарження таких адміністративних актів.
22.          ГУ Держпродспоживслужби в м. Києві підтримує висновки судів попередніх інстанцій про те, що саме лише покликання Товариства на воєнний стан без наведення конкретних, пов`язаних з ним обставин, через які подання позову було б утрудненим або неможливим, не зумовлює наявності поважних причин для поновлення строку звернення до адміністративного суду.
23.          Також підкреслює, що вказані в обґрунтуванні поважності причин пропуску вищенаведеного строку аргументи Товариства мають суб`єктивний характер й обумовлені покликанням на перешкоди, які не були неподоланними і за належного та добросовісного ставлення заявника до своїх процесуальних прав та обов`язків не могли ускладнювати реалізацію права на звернення до суду у встановлений законом строк аж до такої міри, щоб подання позову у вказаний строк було неможливим.
24.          Окрему увагу відповідач звертає на те, що висновки судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність поважних причин пропуску позивачем строку звернення до суду з позовом у цій справі, а отже й недоведеності існування належних підстав для поновлення такого строку, ґрунтуються на фактичних обставинах справи та цілком відповідають усталеній правозастосовчій практиці Верховного Суду, його правовим позиціям, які були сформовані щодо застосування норм права, предмет правового регулювання яких пов`язаний з питанням строків звернення до суду, їх обчисленням та наслідками пропуску.
25.          У зв`язку з цим відповідач просить у задоволенні касаційної скарги відмовити, а оскаржені судові рішення судів першої та апеляційної інстанції - залишити без змін.
26.          ІІІ. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
ІІІ.I Оцінка доводів касаційної скарги та висновків суду апеляційної інстанції
27.          Відповідно до частин першої - третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
28.          Згідно з частинами першою, другою статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
29.          Перевіряючи у межах повноважень, встановлених процесуальним законом, та доводів касаційної скарги, які зумовили відкриття касаційного провадження у справі, дотримання судами попередніх інстанцій норм процесуального права, а також надаючи оцінку аргументам сторін, Верховний Суд виходить з такого.
30.          Відповідно до частини першої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
31.          Такі конституційні положення втілені у статті 7 Закону України від 02 червня 2016 року      № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», частина перша якої визначає, що кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.
32.          З метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин діють адміністративні суди (частина п`ята статті 125 Конституції України).
33.          Юрисдикцію та повноваження адміністративних судів визначає Кодекс адміністративного судочинства України, який також встановлює порядок здійснення судочинства в адміністративних судах, що передбачено частиною першою статті 1 цього Кодексу.
34.          Право на звернення до суду та способи судового захисту регламентовані статтею 5 Кодексу адміністративного судочинства України, за змістом частини першої якої кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, визначеним у цій статті.
35.          Отже, Конституцією та законами України кожному гарантоване право на судовий захист, зокрема, у сфері публічно-правових відносин, для розгляду спорів у яких в Україні утворені та діють адміністративні суди.
36.          Поряд із цим, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі й встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це насамперед обумовлене специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
37.          Такий висновок щодо застосування норм права наведений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2023 року у справі № 990/139/23, обґрунтовуючи який Суд, окрім іншого, взяв до уваги приписи частини другої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якими суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини, а також положення статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до яких суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
38.          У вищевказаній постанові Велика Палата Верховного Суду констатувала, що за практикою Європейського Суду з прав людини право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, зокрема й встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.
39.          Строк звернення до адміністративного суду регламентований статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України, частина перша якої встановлює імперативне правило, за яким позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
40.          Частина друга цієї ж статті передбачає, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
41.          У правовідносинах, у яких виник спір у справі, що розглядається, не встановлено жодних спеціальних правил обчислення строку звернення до адміністративного суду з таким позовом, який його подало Товариство, у зв`язку з чим такий строк у цьому конкретному випадку належить визначати за правилами саме частини другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.
42.          При цьому, стаття 123 цього ж Кодексу чітко та зрозуміло визначає наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду, зокрема, у разі, якщо вказані особою підстави для поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду визнані судом неповажними. Такими наслідками є: до відкриття провадження у справі - повернення позовної заяви; після відкриття провадження у справі - залишення позову без розгляду.
43.          Проаналізувавши вищенаведені норми, Верховний Суд дійшов висновку, що Кодексом адміністративного судочинства України чітко визначені процесуальні строки, у межах яких усі зацікавлені особи можуть реалізувати гарантоване Конституцією, законами та міжнародними договорами України право на звернення до суду (на справедливий суд), та унормовано юридичні наслідки пропуску такого строку. Процесуальний закон передбачає можливість поновлення строку звернення до адміністративного суду лише уразі, якщо цей строк пропущений з поважних причин, однак не надає визначення терміну «поважні причини».
44.          Водночас у судовому правозастосуванні Верховного Суду вже аналізувалось питання визначення категорії поважності причин строку звернення до суду.
45.          Зокрема, зазначалось, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
46.          Вказані критерії поважності причин пропуску процесуального строку окреслено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 9901/546/19, у якій акцентувалась увага й на тому, що нормами статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
47.          Велика Палата Верховного Суду підкреслювала, що такими приписами процесуального закону чітко окреслений характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду.
48.          Для цього учасник справи як особа, зацікавлена у поданні відповідного процесуального документу, зокрема позовної заяви, повинен вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати у повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.
49.          Тому презюмується, що реалізація права позивача на звернення до суду з позовною заявою у межах строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності відповідача. Позивач, не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізувати своє право на звернення до суду в межах строків такого звернення, адже нереалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 26 жовтня 2023 року у справі            № 990/139/23).
50.          Варто враховувати, що встановлення процесуальних строків передбачено законом з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. При цьому, інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
51.          Вищенаведене дає підстави стверджувати, що строк звернення до адміністративного суду (у цьому випадку шестимісячний) покликаний запобігти зловживанню правом на судовий захист та попередити порушення принципу правової визначеності. Він обчислюється з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення своїх прав та інтересів, й такий строк, у разі його пропуску, може бути поновлений судом, але виключно у випадку існування поважних причин, які об`єктивно вплинули на можливість особи своєчасно подати позовну заяву. Наявність поважних причин пропуску зазначеного строку, а отже й підстав для його поновлення, повинна бути підтверджена відповідними доказами, обов`язок подання яких покладається на особу, яка звертається до суду.
52.          У оскаржених судових рішеннях установлено, що Товариство пропустило строк звернення до суду й у тексті позовної заяви просило зазначений строк поновити.
53.          В обґрунтуванні поважності причин пропуску строку звернення до суду Товариство покликалось на те, що було обізнане про проведення у місцях здійснення його господарської діяльності (магазинах) відповідних заходів державного нагляду (контролю) та з оформленими за його результатами розпорядчими документами, у тому числі й з тими, які наразі охоплюються предметом спору у справі, яка розглядається.
54.          Проте оскаржити вказані розпорядчі акти в судовому порядку позивач вирішив у грудні 2021 року, після завершення розгляду іншої адміністративної справи, спір у якій виник щодо правомірності проведення відповідачем перевірок Товариства.
55.          Товариство вказувало, що юридичний супровід його діяльності здійснюється на підставі договору про надання правової (юридичної) допомоги від 22 липня 2019 року № 22/07/19-01, згідно з умовами якого відносно кожної справи між його сторонами укладається додаток до договору на погодження представництва адвокатом інтересів клієнта у кожній конкретній справі.
56.          Водночас, за доводами позивача, у лютому 2022 року представник Товариства практично весь місяць хворіла на коронавірус, а з початком повномасштабної збройної агресії російської федерації та запровадження воєнного стану в Україні своєчасне подання позовних заяв щодо оскарження прийнятих відповідачем постанов у вересні 2021 року, за позицією заявника, було неможливим, оскільки через військові дії навколо Києва працівники ТОВ «ЮСК Україна» були переведені на дистанційну роботу та виїхали у західні області.
57.          Поважність причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом Товариство обґрунтовувало й тим, що виконавчий директор ОСОБА_1 , який за установчими документами є єдиним підписантом на території України усіх договорів та документів, включно з договорами на надання правової (юридичної) допомоги та додатків до них, починаючи з 27 лютого 2022 року знаходився за кордоном у зв`язку з лікуванням сина, що також унеможливило укладення додатку до вже укладеного раніше договору про надання правової допомоги, який, з огляду на вищезазначені обставини, було отримано представником позивача лише 12 липня 2022 року.
58.          На підтвердження таких обставин Товариством були надані копії сторінок закордонного паспорта виконавчого директора ОСОБА_1 та довідку управління соціального захисту населення Голосіївської РДА м. Києва від 28 липня 2022 року щодо встановлення статусу дитини з інвалідністю.
59.          Крім того, позивач покликався на тимчасове припинення роботи Окружного адміністративного суду міста Києва, до підсудності якого належав розгляд цієї справи, на підтвердження чого наданий лист в.о. керівника апарату суду № 03.2-07/105/25 від 07 лютого 2025 року, в якому підтверджено припинення реєстрації вхідної кореспонденції з 26 лютого по 06 квітня 2022 року та непрацездатність електронних сервісів суду у період з 24 лютого 2022 року по 12 серпня 2022 року.
60.          Пропуск строку звернення до суду Товариство обґрунтовувало й тим, що матеріали позовної заяви мали значний обсяг документів, у зв`язку з чим позивач, не маючи власних можливостей щодо друку, копіювання та розмноження документів, змушений був звернутись до іншого суб`єкта господарювання для надання таких послуг.
61.          Верховний Суд погоджується з викладеними у оскаржуваних судових рішеннях судів попередніх інстанцій висновками про неповажність таких причин пропуску строку звернення до суду й з цього приводу зазначає таке.
62.          Верховним Судом під час вирішення питання про поновлення процесуальних строків, у тому числі з урахуванням доводів щодо введення в Україні після 24 лютого 2022 року воєнного стану, висловлювалась позиція про те, що питання поновлення строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку, виходячи з доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Однак, сам лише факт запровадження воєнного стану не може бути підставою для поновлення строку у всіх абсолютно випадках, тим більш, якщо пропуск строку відбувся до введення воєнного стану (наприклад постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 липня 2022 року у справі № 9901/611/19).
63.          В ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22 вересня 2022 року зазначалось, що одне лише загальне покликання на Указ Президента від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та інші Укази Глави Держави, якими такий правовий режим продовжувався, за відсутності доводів щодо неможливості вчинення заявником відповідних процесуальних дій з посиланням на конкретні, підтверджені доказами, обставини стосовно того, як саме введення воєнного стану вплинуло на можливість своєчасного звернення до суду з заявою, скаргою чи іншим процесуальним документом, - не породжує наявності підстав для поновлення строку.
64.          Такий підхід обумовлюється тим, що із запровадженням правого режиму воєнного стану в Україні не зменшується значення норм процесуального закону, які встановлюють імперативне правило для учасників судового процесу діяти дисципліновано, зобов`язують їх добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Такі правила містяться у частині другій статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України, яка діє в умовах воєнного стану й жодним чином не обмежується.
65.          Тому, навіть в умовах воєнного стану, за учасниками справи зберігаються усі їх процесуальні обов`язки, зокрема, проявляти повагу до суду і дотримувались закріпленого у Кодексі адміністративного судочинства України обов`язку добросовісного користування належними їм процесуальними правами і неухильного виконувати процесуальні обов`язки, уникати необґрунтованих затримок і зволікань із вчиненням тих чи інших процесуальних дій, своєчасно подавати документи, докази тощо, вживати усіх можливих і залежних від них заходів з цією метою.
66.          Наведені ж у заяві про поновлення пропущеного строку звернення до суду доводи позивача та надані на їх підтвердження докази не доводили того, що внаслідок запровадженого в Україні воєнного стану припинилась або зупинилась (призупинилась) дія укладеного між Товариством та адвокатом Анголенко Анною Вячеславівною договору ро надання правової (правничої) допомоги № 22/07/19-01 від 22 липня 2019 року, або що вказаний адвокат об`єктивно не могла надавати послуги (роботи) за цим правочином.
67.          Не доведено Товариством і того, що внаслідок вказаних вище обставин унеможливлювалось виконання сторонами зазначеного договору своїх прав та обов`язків на визначених ним умовах, зокрема, засобами електронної комунікації - через електронну пошту та шляхом накладення на документи електронного цифрового підпису в порядку, встановленому законодавством, зокрема, відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги».
68.          До того ж Товариство, будучи вільним у обранні свого представника (захисника, адвоката), не було позбавлене можливості звернутись за наданням правової допомоги з метою підготовки та подання заявленого у цій справі позову до іншого суб`єкта, який мав змогу надавати таку допомогу.
69.          Верховний Суд звертає увагу й на приписи частини першої статті 55 Кодексу адміністративного судочинства України, які надають стороні можливість брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.
70.          При цьому, за змістом частини третьої цієї ж статті, юридична особа незалежно від порядку її створення, бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її (його) імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи, суб`єкта владних повноважень), або через представника.
71.          Отже, Товариство як зацікавлений суб`єкт не було позбавлене можливості, враховуючи конкретні обставини та обстановку, які об`єктивно склалися та існували у період перебігу строку звернення до адміністративного суду з цим позовом, самостійно обирати форму участі в адміністративному судовому процесі та порядок представництва його інтересів у суді, не було обмежене у способах реалізації права на судовий захист й водночас мало обов`язок забезпечити неухильне дотримання своїх процесуальних обов`язків і добросовісне ставлення до них.
72.          Що ж стосується обставин виїзду виконавчого директора Товариства ОСОБА_1 за кордон, то Верховний Суд оцінює їх критично, оскільки згідно з установленими у цій справі обставинами це було обумовлено особистими, суб`єктивними потребами вказаної особи (лікування сина) і не пов`язувалось із введенням в Україні воєнного стану.
73.          З приводу таких обставин варто також наголосити, що виїзд керівника юридичної особи за кордон не є тією обставиною, з якою закон пов`язує припинення господарської діяльності юридичної особи або припинення її право- та дієздатності у адміністративному судовому процесі, перериває або зупиняє встановлені процесуальним законом строки. Це не зумовлює виникнення обставин об`єктивного характеру, через які юридична особа не може виконувати покладені на неї законом обов`язки або через які унеможливлюється реалізація закріплених за нею прав, зокрема, права на звернення до адміністративного суду за захистом своїх прав та інтересів. Принаймні у цьому випадку не доведено, що відсутність в Україні єдиного підписанта Товариства становила неподоланну перешкоду для своєчасного звернення до суду з огляду на неможливість покладення виконання обов`язків щодо управління Товариством на іншу особу чи орган управління, або іншим чином забезпечити участь заявника в адміністративному процесі та представництво його інтересів.
74.          Розгляд іншої, пов`язаної, на думку Товариства, справи в порядку адміністративного судочинства, як і значний обсяг матеріалів позовної заяви й неможливість їх самостійного виготовлення у паперовому вигляді, також не можуть бути визнані об`єктивними обставинами, що вказують на поважність причин пропуску строку звернення до суду.
75.          Усі дії зі збору доказів та підготовка матеріалів позовної заяви покладається на сторону позивача як на зацікавленого суб`єкта та здійснюються нею особисто без участі суду на цій стадії. При цьому Суд підкреслює, що встановлений законодавцем шестимісячний строк звернення до суду є об`єктивно достатнім для здійснення таких дій. Доказів зворотного Товариство до судів попередніх інстанцій не надало і такого з наведених ним доводів, обставин та матеріалів справи не вбачається.
76.          Об`єктивна ж неможливість розгляду відповідної справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку, зокрема, адміністративного судочинства, є передбаченою пунктом 3 частини першої статті 236 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для зупинення провадження у справі і не визначена такою, що може слугувати підставою для продовження процесуальних строків.
77.          Верховний Суд критично оцінює й покликання позивача на припинення функціонування Окружного адміністративного суду міста Києва після запровадження в Україні воєнного стану й, відповідно, неможливості до моменту відновлення його роботи і в межах встановлених законом строків подати позовну заяву у справі, що розглядається.
78.          Так, згідно з закріпленими у Конституції та Законі України «Про судоустрій і статус суддів», засадами організації системи судоустрою, адміністративне судочинство здійснюється виключно судами, утвореними відповідно до закону, а делегування і привласнення їх функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються і карається законом.
79.          Такий правовий порядок функціонування системи судоустрою в Україні залишається незмінним за будь-яких умов.
80.          Зокрема, у Конституції України міститься стаття 64, норми якої встановлюють імперативну заборону на обмеження навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану конституційних прав і свобод людини і громадянина, у тому числі, передбачених статтею 55 цієї Конституції, відповідно до якої кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
81.          Закон України від 12 травня 2015 року № 389-VIII «Про правовий режим воєнного стану», (частина перша статті 10) закріплює правило, згідно з яким у період дії воєнного стану не можуть бути припинені повноваження, зокрема, судів.
82.          Важливо, що з урахуванням змісту норм статі 12-2 цього ж Закону повноваження судів не можуть бути не тільки припинені, а й не підлягають жодним обмеженням в умовах правового режиму воєнного стану. Частина перша цієї статті вказує й на те, що в умовах правового режиму воєнного стану за судами, органами та установами системи правосуддя зберігається закріплений частиною другою статті 19 Конституції України обов`язок діяти виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією та законами України.
83.          Конституційні засади діяльності системи судоустрою України знайшли своє відображення й у статті 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», яка встановлює, що правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. У разі неможливості здійснювати правосуддя судами, які діють на території, на якій введено воєнний стан, законами України може бути змінена територіальна підсудність судових справ, що розглядаються в цих судах, або в установленому законом порядку змінено місцезнаходження судів. Створення надзвичайних та особливих судів не допускається.
84.          Така правова регламентація порядку діяльності судів в умовах воєнного стану дозволяє констатувати, що їх повноваження є безперервними і постійними, не припиняються і жодним чином не обмежуються у цей період. На території, на якій введено воєнний стан, правосуддя продовжує здійснюватися виключно судами, утвореними законом, на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією та законами України, у тому обсязі, який передбачений процесуальними нормами без скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства. У разі неможливості здійснювати правосуддя судами, які розташовані на цій території, дозволяється у встановленому законом порядку змінювати територіальну підсудність судових справ, що розглядаються в цих судах, або їх місцезнаходження.
85.          Стверджуючи про неможливість подання до суду позовної заяви з огляду на його не функціонування, Товариство покликалось на отриманий ним на електронну пошту лист 07 лютого 2025 року № 03.2-07/105/25, у якому в.о. керівника апарату суду, членкиня ліквідаційної комісії Наталії Мельниченко повідомила, що згідно бази даних комп`ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду», реєстрація вхідної кореспонденції припинено 26 лютого 2022 року та розпочато 06 квітня 2022 року.
86.          У цьому ж листі повідомлено, що до 19 серпня 2022 року не працювали електронні сервіси Окружного адміністративного суду міста Києва, а саме, підсистема «Електронний суд», офіційна електронна пошта суду та розділ суду на сайті «Судова влада України». Окружний адміністративний суд міста Києва з часу збройної агресії та запровадження військового стану в Україні зазнав суттєвих ускладнень в роботі у наслідок пошкоджень мережевого обладнання та доступу до глобальної мережі Інтернет.
87.          Також зазначалось, що 04 квітня 2022 року після часткового розблокування приміщень суду за адресою: м. Київ, вул. Петра Болбочана, 8, корпус 1, працівниками відділу інформаційного та комп`ютерного забезпечення суду у період з 04 квітня 2022 року по 12 квітня 2022 року проведений аналіз стану пошкодження та відновлення роботи серверного обладнання та внутрішніх інформаційно-телекомунікаційних систем. Станом на 12 квітня 2022 року встановлено, що у зв`язку з блокуванням роботи каналу захищеного передавання даних, адміністратором якого є Державне підприємство «Інформаційні судові системи», яке входить до сфери управління Державної судової адміністрації України, з невідомих причин для суду, не працювали наступні сервіси: Електронний суд, відсутній доступ до ЄДРСР, не працює офіційна електрона пошта суду, у зв`язку з чим заблоковано отримання інформації щодо зарахування судового збору, не здійснюється реплікація створеної в автоматизованій системі документообігу суду інформації з центральною базою даних, не здійснюється обмін інформацією з судами вищих інстанцій та не здійснюється отримання вхідної та відправлення вихідної кореспонденції засобами електронного зв`язку, заблокована сторінка суду на Веб-порталі Судова влада України. 
88.          Вказано, що 12 серпня 2022 року за інформацією Державного підприємства «Інформаційні судові системи» відновлено роботу каналу захищеного зв`язку внутрішньокорпоративної мережі (інтранет), яка використовує засоби захисту від несанкціонованого доступу та забезпечує функціонування підсистем Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи (ЄСІТС) та забезпечено доступ суду до наступних підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, зокрема, підсистем «Електронний кабінет», «Електронний суд», електронної пошти, здійснюється реплікація даних з ЦБД, надходять запити на скерування справ до судів вищих інстанцій, доступ до Єдиного державного реєстру судових рішень, а також інформацію про зарахування судового збору».
89.          Надаючи оцінку таким обставинам і пов`язаним з ними аргументами позивача, Верховний Суд звертає увагу на те, що процесуальний закон передбачає можливість звернення до суду з використанням різних способів подання позовної заяви, зокрема; засобами поштового зв`язку, у тому числі кур`єрською службою, через різних операторів, які надають відповідні послуги з доставки кореспонденції та документів; шляхом особистого подання такої заяви безпосередньо до суду в порядку, встановленому законом та відповідною інструкцією з діловодства суду, засобами електронної комунікації як з використанням електронної пошти, так й за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. При цьому, подання позовної заяви може бути здійснене як безпосередньо самим заявником, у цій справі - керівником юридичної особи або уповноваженою особою в порядку самопредставництва, так й через представника.
90.          Викладені ж у листах уповноважених осіб Окружного адміністративного суду міста Києва обставини засвідчували лише тимчасове, у період з 26 лютого 2022 року по 06 квітня 2022 року, припинення реєстрації цим судом вхідної кореспонденції та тимчасове, у період з 24 лютого 2022 року по 12 серпня 2022 року, припинення роботи електронних сервісів у суді, а саме: підсистеми «Електронний суд», офіційної електронної пошти суду та розділу суду на сайті «Судова влада України». Проте вказані обставини могли впливати лише на строки проведення реєстрації судом першої інстанції відповідних процесуальних документів та їх автоматизований розподіл між суддями, не забороняли й жодним чином не перешкоджали усім зацікавленим особам здійснювати направлення документів на адресу суду у передбачений законом спосіб й не свідчили про те, що такі документи, після відновлення роботи суду, не будуть опрацьовані та передані на розгляд у передбаченому законом порядку.
91.          У заявах Товариства про поновлення строку звернення до суду, доданих до них документів, а також у матеріалах справи, що розглядається, відсутні відомості про те, що позивач здійснював хоча б якісь спроби комунікації з судом першої інстанції з метою оскарження прийнятих відповідачем та охоплених предметом спору постанов, не містять підтвердження того, що позовна заява у межах визначеного законом строку була направлена у один з передбачених способів і що вона була повернута заявникові або не була прийнята Окружним адміністративним судом міста Києва з огляду на об`єктивні перешкоди у його роботі.
92.          До того ж, суди попередніх інстанцій слушно зауважили, що строк звернення до суду з цим позовом в частині оскарження постанов відповідача № 91 від 07 жовтня 2021 року, № 103 від 11 листопада 2021 року та № 107 від 15 листопада 2021 року закінчився 07 квітня, 11 та 15 травня 2022 року відповідно, тобто у той період, коли реєстрація вхідної кореспонденції в Окружному адміністративному суді міста Києва вже була відновлена та фактично здійснювалась.
93.          Заслуговує на увагу й той факт, що згідно з відображеними у оскаржених рішеннях обставинами позовна заява Товариства з вимогами про оскарження усіх спірних постанов відповідача подана до Окружного адміністративного суду міста Києва 29 липня 2022 року, тобто у період, коли за офіційними повідомленнями зазначеного суду його електронні сервіси тимчасово (до 12 серпня 2022 року) не функціонували, що спростовує доводи заявника про наявність у зв`язку з наведеним непереборних перешкод для звернення до суду й не дає змоги оцінити вказані обставини як такі, що у даному конкретному випадку можуть свідчити про поважність причин пропуску позивачем такого строку.
94.          У зв`язку з наведеним Верховний Суд констатує, що вказані Товариством причини пропуску строку насамперед пов`язані з обставинами суб`єктивного характеру та несумлінним ставленням позивача до його прав, невчиненням ним усіх залежних від нього дій з метою належної їх реалізації, при тому, що така можливість у нього об`єктивно існувала, а строк звернення до суду міг бути дотриманий за умови добросовісного ставлення ТОВ «ЮСК Україна» до своїх прав та неухильного виконання закріплених за ним процесуальних обов`язків.
95.          У підсумку Верховний Суд висновує, що суди першої та апеляційної інстанцій, визнаючи неповажними вказані Товариством причини пропуску звернення до суду з цим позовом та залишаючи без розгляду подану ним позовну заяву, не допустили порушень норм процесуального права та ухвалили законні та обґрунтовані судові рішення, надавши належну оцінку усім вагомим та доречним аргументам заявника щодо поновлення вказаного строку.
V.IІ Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
96.          За правилами пункту 1 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.
97.          Відповідно до частини першої статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Не може бути скасовано правильне по суті і законне судове рішення з мотивів порушення судом норм процесуального права, якщо це не призвело і не могло призвести до неправильного вирішення справи.
98.          Розглянувши касаційну скаргу в межах доводів, які слугували підставою для відкриття касаційного провадження у справі, та повноважень касаційного суду, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд дійшов висновку про те, що суди попередніх інстанцій не допустили порушення норм процесуального права й ухвалили судові рішення, які відповідають закону й скасуванню не підлягають, у зв`язку з чим підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.
99.          Керуючись статтями 340, 341, 343, 349, 350, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮСК Україна» залишити без задоволення, а ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2025 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2025 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не оскаржується.

Суддя-доповідач                                                                      Н.В. Коваленко

Судді:                                                                                                    А.І. Рибачук

                                                                                          А.Ю. Бучик