РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2025 року 
м. Рівне

Справа № 559/3407/23
Провадження № 22-ц/4815/1065/25

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого (суддя-доповідач) Ковальчук Н. М.,
суддів: Боймиструка С. В., Хилевича С. В.
секретар судового засідання – Пиляй І. С.

учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,
відповідач – ОСОБА_3 

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 24 квітня 2025 року, ухвалене у складі судді Жуковської О.Ю. в м. Дубно Рівненської області о 18 годині 05 хвилин, повний текст рішення складено 06 травня 2025 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1  звернулася до суду з позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона з 2006 року була власником 1/2 частини будинку по АДРЕСА_1 , а іншими співвласниками є ОСОБА_4 (спадкоємці). Будинковолодіння знаходиться на двох окремих приватизованих земельних ділянках. Однак, саме на земельну ділянку, що зараз у співвласності ОСОБА_4 , з 2007 року при розробленні технічної документації із землеустрою було встановлено земельний сервітут за законом, що було погоджено на той час власником ОСОБА_5 (спадкодавець). Рішенням суду від 08.07.2019 було поділено будинковолодіння, в тому числі в її власності залишено частину воріт, частину хвіртки. 08.12.2022 на належну їй частку будинку присвоєно нову адресу: АДРЕСА_2 , 16.12.2022 здійснено державну реєстрацію як окремого житлового будинку, а згідно витягу від 20.02.2023 в Державному земельному кадастрі зареєстровано її право проїзду на транспортному засобі на земельній ділянці відповідачів у частині, обмеженій сервітутом. За ч. 6 ст. 403 ЦК України сервітут зберігає чинність у разі переходу права до інших осіб на майно, щодо якого він встановлений. Незважаючи на існування узгодженого із власниками та зареєстрованого в передбаченому законом порядку сервітуту, відповідачі по справі, із залученням інших осіб, протягом останніх шести років, самовільно, всупереч установленому законом порядку, вчиняють незаконні дії, створюючи їй та членам її сім`ї, перешкоди в вільному володінні, користуванні та доступі до належного майна, що полягають в наступному: 1) відповідачі без її відома в червні 2021 року самовільно зняли та розрізали належні їм усім спільно, згідно вищевказаного судового рішення, вхідні металеві ворота та встановили нові ворота та хвіртку, змінивши на них замки, від яких не надають ключі, позбавляючи можливості потрапити до її будинковолодіння через сервітутну земельну ділянку, призначену саме для її проходу чи проїзду до її володіння; 2) відповідачі самовільно, всупереч установленому законом порядку, на межі суміжних земельних ділянках, по межі від точки Б до В на земельній ділянці кадастровий номер 5610300000010032163, та на межі від точки А до Г на земельній ділянці кадастровий номер 5610300000010030973, в частині, обмеженій сервітутом - встановили огорожу висотою 2 м, довжиною 4, 50 м, яка повністю закриває прохід до її будинковолодіння, проїзд до її гаража в той час, як у встановленому законом порядку має право через вказану частину ділянки довжиною 4,20 м для проходу чи проїзду до її будинковолодіння. Огорожа на частині земельної ділянки обмеженої сервітутом для її проїзду та проходу до входу в її будинок встановлена на відстані 45 см від стіни її будинку, а тому могла потрапити до нього пройшовши боком, а на сьогоднішній день, відповідачі взагалі перекрили шифером і цей прохід. Через незаконне встановлення огорожі, яка перекриває будь - який доступ до її будинку, взагалі позбавлена можливості потрапити до нього. Незаконна огорожа примикає впритул до стіни господарської споруди відповідачів (сараю), на якому встановлена стічна труба що веде на територію її ділянки і атмосферні опади з покрівлі будівлі сараю відповідачів потрапляють на її ділянку, затоплюючи її подвір`я, що є порушенням будівельних норм, згідно яких - відстань від суміжної земельної ділянки до господарських споруд має бути не менше 1 м.; 3) всупереч встановленому законом порядку, без будь - яких дозволів та погоджень, без належним чином погодженого проекту, в притик до вікна її частини будинку збудували незаконну добудову до входу в їх частину домоволодіння, на сервітутній ділянці, тим самим захопивши 3 м стіни її домоволодіння, позбавили її доступу до власного вікна та можливості потрапляння сонячного проміння через нього в середину її будинку та можливості взагалі його відкрити для провітрювання, що, як наслідок, призводить до появи плісняви в середині будинку. Крім того, дах вищевказаної незаконної прибудови до частини будинку що належить відповідачам, не тільки затінює вікно мого домоволодіння, а й встановлений таким чином, що пошкодив (підірвав) дахове покриття моєї частини будинку; 4) незаконно, без будь яких дозвільних документів, залили фундамент та встановили на сервітутній земельній ділянці навісні споруди, що також перешкоджає їй потрапити до будинку через сервітутну ділянку, при цьому інший спосіб туди потрапити - відсутній. Неодноразово зверталась до правоохоронних органів, а також до прокуратури з відповідними заявами. Всі спроби  потрапити до будинковолодіння закінчуються викликом поліції, оскільки відповідачка    ОСОБА_2 , яка проживає за вказаною адресою разом зі своїм чоловіком, не йдуть на контакт, не впускають її та її сім`ю через ворота до домоволодіння, а іншого шляху потрапити туди немає. Будь-які спроби вирішити питання в позасудовому порядку не дають результату.  Відповідачі ігнорують звернення та прохання перестати чинити перешкоди в доступі до будинковолодіння, все закінчується скандалами. Вона і її батьки з 22.06.2021 не можуть потрапити до будинку, що спричиняє його занепад, він почав частково осипатись та потребує ремонтних робіт. Однак, в силу незаконних дій та через перешкоди відповідачів, не може туди доставити будівельні матеріали, оскільки на ділянці, що обмежена сервітутом, відповідачка ОСОБА_2 ставить своє авто і прохання прибрати його на деякий час та надати можливість підвезти матеріали ігнорує або веде себе агресивно. Тому змушена звертатись з позовом до суду. З посиланням на ст. 13, 41 Конституції України, ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст.13, 317, 321, 383, 391, 396, ч.1 ст. 404, ч.6 ст. 403 ЦК України, п.6.1.41 ДБН Б.2.2-12-2019 «Планування та забудова територій» просить захистити її порушені права. Просила суд зобов`язати співвідповідачок усунути перешкоди у здійсненні їй права володіння та користування житловим будинком з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_2 , розташованим на земельній ділянці кадастровий номер 5610300000:01:003:0973.

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 24 квітня 2025 року вказаний позов задоволено частково. Зобов`язано ОСОБА_2 та ОСОБА_3 усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 права володіння та користування житловим будинком з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_2 , розташованим на земельній ділянці кадастровий номер 5610300000:01:003:0973, шляхом знесення (демонтажу) за їх (відповідачів) кошти:
- паркану, розташованого на межі земельної ділянки кадастровий номер 5610300000:01:003:2163 за адресою: АДРЕСА_3 , обмеженої сервітутом, та суміжної земельної ділянки кадастровий номер 5610300000:01:003:0973, а також стіни сараю, - всього протяжністю 10,07 метрів;
- навісної конструкції (альтанки), збудованої на земельній ділянці кадастровий номер 5610300000:01:003:2163 за адресою: АДРЕСА_3 на частині ділянки, обмеженій земельним сервітутом площею 0,0144 га, що зареєстрований 07.11.2007.
Зобов`язано ОСОБА_2 усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 права володіння та користування житловим будинком з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_2 , розташованим на земельній ділянці кадастровий номер 5610300000:01:003:0973, та через земельну ділянку кадастровий номер 5610300000:01:003:2163 (обмежену в користуванні сервітутом площею 0,0144 га, що зареєстрований 07.11.2007 на право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху) забезпечити безперешкодний проїзд ОСОБА_1 до належного їй домоволодіння шляхом надання протягом трьох днів з моменту вступу рішення в законну силу відповідних засобів (код до замка, дублікат ключів до вхідних воріт, хвіртки).
Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 2147 гривень 20 копійок.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вважаючи рішення суду незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи,  ОСОБА_2 оскаржила його в апеляційному порядку. У поданій апеляційній скарзі заззначає, що частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції зауважує «...лише після узгодження обмеження земельної ділянки сервітутом  ОСОБА_6  орган місцевого самоврядування передав у власність земельні ділянки  ОСОБА_7  та йому. Тобто сервітут був передбачений і узгоджений в законній процедурі оформлення права власності на земельну ділянку. І також він був зареєстрований 07.11.2007, що відповідає ч.2 ст.100 Земельного кодексу України... саме внаслідок 1/2 хвіртки та 1/2 воріт, що фактично знаходяться на половині Петруків, було виділено і потім обтяження частини землі відповідачів сервітутом було поділено майно таким чином, що на зареєстровано на підставі судового рішення право власності за ОСОБА_1 . В основу цього було покладено висновок експерта і земельна технічна документація Факт наявності сервітуту підтверджений і судовим рішенням, яке прийняте за результатами розгляду та перегляду справи в усіх трьох інстанціях....сервітут, тобто обтяження земельної ділянки ОСОБА_4 , наявний. І це необхідно усвідомити, щоб уникнути подальшого розвитку конфліктної ситуації. Для розуміння суд пояснює, що сервітут може бути встановлений кількома способами: за договором, за заповітом, та за рішенням суду, за законом, тобто в законній процедурі оформлення права власності на землю, як конкретно в цьому випадку. ...бо це сервітут не за договором, а за законом». Не погоджується із такими твердженнями суду першої інстанції та пояснює, що аналіз ч. 1 ст.98, ст. 118 ЗК України дає підстави для висновку, що порядок передачі земельної ділянки у власність не передбачає встановлення земельного сервітуту. Погоджується, що у матеріалах справах є копія технічної документації із землеустрою щодо складання державного акту ОСОБА_5 в межах АДРЕСА_3 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, але вважає, що цей вид землеустрою не може бути доказом встановлення земельного сервітуту.
Заперечує висновок про наявні обмеження на використання земельної ділянки, що міститься у технічній документації із землеустрою щодо складання державного акту ОСОБА_5  в межах  АДРЕСА_3  для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, та вказує, що у цьому висновку зазначено «передбачити для проходу чи проїзду гр. ОСОБА_8  обмеження в користуванні земельною ділянкою (сервітут) площею 0,0144га», однак цей висновок також не можна вважати доказом встановлення спірного земельного сервітуту. Додає, що вислів «передбачити для проходу чи проїзду гр. ОСОБА_8  обмеження в користуванні земельною ділянкою (сервітут) площею 0,0144га» не є тотожним вислову «встановлення земельного сервітуту». На переконання апелянта, «передбачити обмеження в користуванні земельною ділянкою (сервітут)» означає планувати або передбачати в договорі або іншому документі можливість створення права користування чужою земельною ділянкою (сервітут). Це означає, що в якомусь юридичному документі в майбутньому може бути прописана можливість встановлення сервітуту на земельну ділянку Встановлення сервітуту - це сам процес створення або офіційного визнання цього права. Вважає припущенням, а не встановленим фактом твердження суду першої інстанції, що «факт наявності сервітуту підтверджений і судовий рішенням, яке прийняте за результатами розгляду та перегляду справи в усіх трьох інстанціях...». Аналогічно можна зазначити щодо висновку суду першої інстанції «саме внаслідок обтяження частини землі відповідачів сервітутом було поділено майно таким чином, що на хвіртки та воріт, що фактично знаходяться на половині Петруків». У рішенні Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 08 липня 2019 року є посилання на висновок експерта №8192-8194 від 12 листопада 2018 року, в якому зазначено «вказаний житловий будинок  АДРЕСА_1  поділено на дві квартири, що відображено в технічному паспорті КП «Архітектор» від 12.10.2012 року. Відокремлені квартири  АДРЕСА_4  та АДРЕСА_5  знаходяться на приватизованих співвласниками частинах земельної ділянки. На частину земельної ділянки, що належить  ОСОБА_5 , площею 0,0144га, встановлено сервітут для проходу та проїзду, власник земельної ділянки з обмеженням сервітуту згідний». Таким чином посилання на земельний сервітут міститься у висновку експерта. Звертає увагу на зміст судового рішення від 08 липня 2019 року, в якому питання встановлення земельного сервітуту не вирішувалося, а вирішувався позов ОСОБА_1  до ОСОБА_5  (правонаступники його - вона та  ОСОБА_3 ) про усунення перешкод в користуванні входом в житловий будинок та зустрічний позов  ОСОБА_5  (правонаступники якого вона та ОСОБА_3 ) про поділ житлового будинку між співвласниками.У рішенні суду першої інстанції є посилання на інформацію Управління Держгеокадастру у Лубенському районі Рівненської області ГУ Держгеокадастру у Рівненській області від 29.12.2015 №04-06-870, згідно якої «станом на 2007 рік в практиці використовувалось встановлення земельного сервітуту за законом, тобто при розробці технічної документації за погодженням власника земельної ділянки. На земельну ділянку ОСОБА_5  по АДРЕСА_1  встановлено земельний сервітут за законом. Відповідно право земельного сервітуту наступило з моменту реєстрації Державного акту на право власності на землю від 07.11.2007 року». Вважає, що вказана інформація не є допустимим доказом по справі. З наведених підстав просить скасувати рішення суду першої інстанції  та постановити нове рішення, яким в частині задоволених позовних вимог відмовити, а у решті позовних вимог рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 24 квітня 2025 року залишити без змін, а також стягнути з ОСОБА_1 на її користь сплачений судовий збір у розмірі 3220 гривень 80 коп..

У поданому на цю апеляційну скаргу відзиві представник ОСОБА_1 – адвокат Іовчик Оксана Анатоліївна вважає її надуманою та необґрунтованою і просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без зміни.

Судом встановлено, що згідно нотаріально посвідченого державним нотаріусом Першої Дубенської державної нотаріальної контори Тимощук Л.Л. за №1018 від 12.05.2006 договору дарування частини житлового будинку: ОСОБА_9 , мешканка АДРЕСА_1 , подарувала ОСОБА_1 частку жилого будинку, житловою площею 45,7 кв.м., загальною площею 84,6 кв.м., позначеного в плані літерою А-1, з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами (в тому числі огорожа, ворота), що знаходиться на не приватизованій земельній ділянці за цією ж адресою. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №12872903 13.12.2006 зареєстровано за ОСОБА_1 право власності на частки будинку житлового з господарськими будівлями за адресою АДРЕСА_1 .

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області №1705/1590/2012 від 08.07.2019 (з врахуванням описки) в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні входом в житловий будинок відмовлено, а зустрічний позов ОСОБА_3 , ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ житлового будинку між співвласниками (виділ частки) задоволено.
Виділено ОСОБА_3 та ОСОБА_2 частину житлового будинку з господарськими будівлями АДРЕСА_6 , що становить 45/100 або 9/20 від всього будинковолодіння згідно висновку експерта №8192-81-94 від 12.11.2018 (позначено синім кольором): житлова кімната площею, 16,4 кв.м (на плані позначена 1-1), кухню площею 12,6 кв.м. (на плані позначена 1-1), тамбур площею 4,6 кв.м. (на плані позначена І), тамбур 3,1 кв.м (на плані позначена ІІ), частину огорожі (на плані позначена №1), частину воріт (на плані позначена №2), септик (на плані позначена «С»).
Виділено ОСОБА_1 частину житлового будинку з господарськими будівлями АДРЕСА_6 , що становить 55/100 або 11/20 від всього будинковолодіння згідно висновку експерта №8192-81-94 від 12.11.2018 (позначено зеленим кольором): кухня площею 8,4 кв.м. (на плані позначена 2-1), житлова кімната площею, 16,4 кв.м (на плані позначена 2-2), житлову кімнату площею 12,9 кв.м. (на плані позначена 2-3), санвузол площею 3,4 (на плані позначена 2-4), коридор площею 3,2 кв.м. (на плані позначена 2-5), котельня площею 3,6 кв.м. (на плані позначена 2-6), сарай ( на плані позначено «В»), частину огорожі (на плані позначена №1), частину воріт (на плані позначена №2).
Також вирішено питання розподілу судових витрат.

Постановою Рівненського апеляційного суду №1705/1590/2012 від 22.10.2019 апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково: рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 08.07.2019 скасовано частково. Позов ОСОБА_3 , ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ житлового будинку між співвласниками (виділ частки) задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_2 грошову компенсацію за відхилення від ідеальної частки в сумі 7487,50 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат. В решті рішення суду першої інстанції залишено без зміни.

Постановою Верховного суду №1705/1590/2012 від 27.05.2020 касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 08.07.2019 постанову Рівненського апеляційного суду від 22.10.2019 в частині стягнення судового збору скасовано і змінено розподіл судових витрат.

Отже, рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області №1705/1590/2012 від 08.07.2019 щодо розподілу майна між співвласниками ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , ОСОБА_2 набрало законної сили 22.10.2019, при цьому ОСОБА_1 стала власником частини воріт по АДРЕСА_1 . 
В листопаді 2022 року ОСОБА_1 було виготовлено технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки 5610300000:01:003:0973, її частка вказана як ціла: «1», а схема розташування будівлі відповідає результату поділу нерухомого майна згідно вищезазначеного рішення суду від 08.07.2019. Відповідно експлікації до схеми розташування будівель та споруд включено житловий будинок, сарай, огорожі та воріт.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №317897387 13.12.2022, зареєстровано право приватної власності ОСОБА_1 на об`єкт житлової нерухомості – житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований на земельній ділянці з кадастровим номером 5610300000:01:003:0973, адреса об`єкта: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта 2670826056040. При цьому, до складових частин об`єкта нерухомого майна входить і огорожі, і воріт. Підставами для реєстрації стали: документ щодо присвоєння поштової адреси AR01: НОМЕР_1 , виданий 08.12.2022 ЄДЕССБ; державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД №243549, виданий 06.06.2007 Дубенською міською радою; рішення суду справа №1705/1590/2012, видане 08.07.2019 Дубенським міськрайонним судом Рівненської області, технічний паспорт ТІ01:4795-2504-9879-9569, виданий 21.11.2022 ЄДЕСББ, ухвала суду справа №1705/1590/2012, видана 19.10.2020 Дубенським міськрайонним судом Рівненської області.

За даними Єдиного державного реєстру судових рішень 19.10.2020 Дубенським міськрайонним судом Рівненської області у справі №1705/1590/2012 постановлено ухвалу про виправлення описки, а саме: задоволено заяву ОСОБА_1 від 08.07.2019 та виправлено описку, допущену в рішенні Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 08.07.2019 в цивільній справі №1705/1590/2012 – в описовій та резолютивній частині Висновку експерта №8192-81-94 від 12.11.2018 судової будівельно-технічної експертизи (був долучений до матеріалів справи після доопрацювання 25.04.2019 його покладено в основу ухвалення рішення №1705/1590/2012 від 08.07.2019 та досліджений в матеріалах справи №1705/1590//2012 в межах розгляду справи №559/3407/23) при визначенні варіанту поділу будинковолодіння по АДРЕСА_1 було враховано, що відповідно до кадастрового плану з технічної документації із землеустрою щодо складання державного акту на право власності на земельну ділянку ОСОБА_5 (правонаступниці співвідповідачки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ) на частину його земельної ділянки площею 0,0144 га встановлено сервітут «для проходу та проїзду», власник згідний, про що свідчить його підпис. Таким чином, при складання Державного акту на прав власності на земельну ділянку було узгоджено та вирішено питання заїзду. Необхідність зміни меж та розташування приватизованих земельних ділянок з метою облаштування окремих входів, заїздів при поділі на домоволодіння між співвласниками на окремі домогосподарства на час проведення дослідження відсутня. Відповідно до запропонованого варіанту поділу будинковолодіння необхідності в проведенні будь-яких будівельних робіт немає.
Позивачі за зустрічним позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в архівній справі №1705/1590/2012 не оплатили свої 4 питання, тому не було надано на них відповіді, зокрема і на те, чи є технічна можливість влаштування заїзду на земельну ділянку, яка належить на праві власності ОСОБА_1 (на якій розміщене домоволодіння АДРЕСА_1 ) зі сторони ОСОБА_10 або окремого заїзду зі сторони АДРЕСА_1 . При цьому, оглядалась внутрішня частина квартири АДРЕСА_5 ( ОСОБА_4 ), бо доступ до квартири АДРЕСА_4 ( ОСОБА_11 надано не було. Стан приміщення визначено як «ветхий».
Поділ запропоновано експертом і в подальшому реалізовано, виходячи з порядку користування, що склався: фактично на дві квартири. (а.с. 35 -38 т.1, а.с. архівної 12-21 т.3). 

За технічною документацією із землеустрою щодо складання державного акту на право власності на земельну ділянку ОСОБА_1 в межах АДРЕСА_7 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд 2007 року, то договір на виготовлення технічної документації було укладено 29.11.2006, заява про передачу земельної ділянки ОСОБА_1 написана 25.01.2007, а передана ОСОБА_1 безоплатно в приватну власність рішенням Дубенської міської ради №515 від 28.02.2007. При цьому, межі земельної ділянки були погоджені з сусідом ОСОБА_12 , про що свідчить його підпис. Також в технічній документації на земельну ділянку позивачки міститься висновок №367 від 27.08.2007. адресований ОСОБА_5 про наявність обмеження використання земельної ділянки по АДРЕСА_3 площею 0,0494 га, де відділ земельних ресурсів у м.Дубно погодив йому передачу земельної ділянки у власність, однак зазначив: «Передбачити для проходу чи проїзду ОСОБА_7 обмеження в користуванні земельною ділянкою (сервітут) площею 0,0144 га (а.с. 25-29 т.1., а.с.архівної).

За технічною документацією із землеустрою щодо складання державного акту на право власності на земельну ділянку ОСОБА_5 (спадкодавець) в межах АДРЕСА_3 , то в завданні на виконання робіт, що погоджено начальником Дубенського міського відділу земельних ресурсів М.Защиком і затверджено самим ОСОБА_6 25.06.2007 у вихідних даних міститься застереження: обмеження в користуванні площею 0,0144 га (сервітут, для проходу чи проїзду через земельну ділянку). Наявна також ситуаційна схема до цього завдання з описом меж та вказівкою, що ОСОБА_12 з обмеженнями (сервітутом) згідний, міститься його підпис як в зоні згоди з обмеженням, так і зверху зліва під словами «погоджено» - цим же начальником Дубенського міського відділу земельних ресурсів і ОСОБА_13 . Крім того, в пояснювальній записці до технічної документації директора КП «Дубномістобуд» Бронської Л. (підприємство розробляло документацію) міститься формулювання: «Дана земельна ділянка має обмеження в користуванні (сервітут) площею 0,0144 га (для проходу чи проїзду). Заборона виконання будь-яких будівельних робіт». Наявний висновок №367 від 27.08.2007 відділу земельних ресурсів м.Дубно для ОСОБА_5 про обмеження використання земельної ділянки по АДРЕСА_3 площею 0,0494 га, де уповноважений орган погодив йому передачу земельної ділянки у власність, однак зазначив: «Передбачити для проходу чи проїзду ОСОБА_7 обмеження в користуванні земельною ділянкою (сервітут) площею 0,0144 га».

Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯД №243549 ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,0510 га за адресою: АДРЕСА_7 згідно рішення Дубенської міської ради №515 від 28.02.2007, кадастровий номер 5610300000:01:003:0973.

Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯД №243838, виданого відділом земельних ресурсів у м. Дубно Рівненської області 07.11.2007 ОСОБА_5 був власником земельної ділянки площею 0,0494 га. за адресою: АДРЕСА_3 згідно рішення Дубенської міської ради №754 від 27.06.2007, кадастровий номер 5610300000:01:003:2163, що підтверджується також даними з Державного земельного кадастру.

З витягу від 20.02.2023 з Державного земельного кадастру про земельну ділянку по АДРЕСА_3 з кадастровим номером 5610300000:01:003:2163 землі житлової та громадської забудови встановлено, що земельну ділянку зареєстровано Рівненською регіональною філією ДП «Центр ДЗК» 07.11.2007 на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок КП «Дубномістобуд», ОСОБА_14 , згідно рішення органу місцевого самоврядування №754 від 27.06.2007 зі власником ОСОБА_5 . Також наявне актуальне обмеження земельної ділянки, бо містять відомості про земельний сервітут згідно з Державним реєстром земель, а саме: вид сервітуту – право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху; площа земельної ділянки (її частини), на яку поширюється сервітут – 0,0144 гектара; підстава для встановлення сервітуту – 07.11.2007 №010758500568; дата державної реєстрації сервітуту – 07.11.2007; строк дії сервітуту – безстроково (а.с. 22 т.1).

Згідно свідоцтв про право на спадщину за законом, що посвідчені державним нотаріусом Дубенської державної нотаріальної контори Рівненської області Тимощук Л.Л. 30.11.2023 і зареєстровані в реєстрі за №234 та №236, спадкова справа №25/2017, спадкоємцями майна ОСОБА_5 , 1946 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є: 1) його дружина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована в АДРЕСА_8 , спадкує (одну другу) частку спадщини; 2) та його дочка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована в АДРЕСА_9 , спадкує (одну другу) частку спадщини. Спадщина, на яку видані вищезазначені свідоцтва, складається на право власності на частку земельної ділянки земельної ділянки площею 0,0494 га. кадастровий номер 5610300000:01:003:2163 за адресою: АДРЕСА_3 , що належала померлому ОСОБА_5 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку - п. 3.14. Вказане підтверджується витягами №74946141, №74946303 про реєстрацію в Спадковому реєстрі свідоцтв про право на спадщину в спадковій справі №60241841, а також витягами з Державного реєстру речових прав №356479474, №356479793, за якими за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 30.11.2023 зареєстровано по спільної часткової власності на земельну ділянку кадастровий номер 5610300000:01:003:2163.

Згідно витягів з Державного реєстру речових прав №359763257, №359763264 за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 22.12.2023 зареєстровано по спільної часткової власності на житловий будинок садибного типу за адресою: АДРЕСА_1 ; зокрема і на огорожі та воріт. Підстава внесення запису: рішення суду №1705/1590/2012 від 08.07.2019.

Судом встановлено, що будинковолодіння, яке раніше мало адресу: АДРЕСА_1 , за рішенням суду №1705/1590/2012 від 08.07.2019, було поділено на дві частини і присвоєно нові адреси: 1) ліва сторона по АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності позивачці ОСОБА_1 , 2) права сторона по АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності співвідповідачкам ОСОБА_3 та ОСОБА_2 – по кожній. Однак, огорожа та ворота були поділені порівну між ОСОБА_1 з однієї сторони та ОСОБА_3 , ОСОБА_2 з іншої. Ворота та хвіртка фізично розміщені на земельній ділянці, що належить ОСОБА_3 , ОСОБА_2 .. Земельна ділянки, що належить ОСОБА_1 , розміщена за адресою АДРЕСА_7 і відноситься до домоволодіння АДРЕСА_1 ділянки, що належить ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , розміщена за адресою: АДРЕСА_3 і відноситься до домоволодіння 29Б на цій же вулиці.

Як вбачається з відповіді Державної інспекції сільського господарства в Рівненській області від 25.04.2014, під час обстеження земельних ділянок було встановлено, що на частині земельної ділянки громадянина ОСОБА_5 , на яку накладено обмеження (сервітут), розміщено будівельний матеріал (пісок), орієнтовною площею 0,0006 га, який обмежує прохід та проїзд до земельної ділянки ОСОБА_1 .. Зауважено, що вказані факти свідчать про недотримання вимог обтяження (сервітуту) на земельну ділянку, а також, що інспекції відомо, що в суді знаходиться на розгляді справа №1705/1590/2012.

Також встановлено, що ще покійному ОСОБА_5 КП «Дубноводоканал» Дубенської міської ради 24.03.2015 повідомляло, що 24.03.2015 було обстежено земельну ділянку по АДРЕСА_1 (схема 1 – це нині сторона Казмірук), м. Дубно, ділянка обстеженого водопроводу не знаходиться на балансі КП «Дубноводоканал»; цією ділянкою водопроводу здійснюється водопостачання будинку АДРЕСА_1 . Межа розподілу балансової приналежності та експлуатаційної відповідальності сторін встановлена на врізній різьбі в центральний водовід в водопровідному колодязі ВК-1 згідно схеми 1.

03.04.2015 ОСОБА_5 на його лист щодо можливості під`їзду пожежної техніки з вулиць Забрама та Некрасова до житлового будинку АДРЕСА_1 від Державної служби надзвичайних ситуацій було надано відповідь: 03.04.2015 головним інспектором Дубенського міськрайонного сектору було здійснено виїзд на місце і встановлено, що під`їзд пожежної техніки можливий як із вулиці Забрама, так і з вулиці Некрасова та відповідає вимогам ДБН360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» (а.с. 116, т.1).

У відповідь на звернення ОСОБА_2 . Дубенською міською радою 22.06.2015 повідомлено, що заїзд транспортним засобів до будинку АДРЕСА_1 можливий з АДРЕСА_10 і відповідає вимогам ДБН360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень».
ОСОБА_2 подано висновок експерта №190122/2_ФМ ОСОБА_15 від 22.01.2019 про виконання будівельно-технічної експертизи на її замовлення, згідно якого є технічна можливість влаштування заїзду на земельну ділянку, яка на праві власності належить ОСОБА_1 , на якій розміщено домоволодіння АДРЕСА_1 зі сторони АДРЕСА_10 . Однак, зі опису дослідження і доданих фото, що містяться в першій справі, огляд експертом проводився лише зовні огорожі, а із документів досліджувались лише фотокопія державного акту на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 5610300000:01:003:0973 ( ОСОБА_1 ) та довідку водоканалу від 23.01.2019.

На адвокатський запит представниці відповідачів 12.07.2012 ГУ Держгерокадастр у Рівненській області надано відповідь, що відповідно ст. 99 Земельного кодексу України в технічній документації із землеустрою щодо складання державного акту на право приватної власності на земельну ділянку ОСОБА_5 в АДРЕСА_3 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд передбачено обмеження в користуванні земельною ділянкою (сервітут) для проходу чи проїзду площею 0,0144 га. Однак, договір земельного сервітуту не зареєстрований згідно ст. 100 Земельного кодексу України.

29.12.2015 ГУ Держгерокадастр у Рівненській області надало Дубенському міськрайонному суду Рівненської області (судді ОСОБА_16 ) наступну інформацію, що отримано судом 22.01.2016 у справі №559/346/15-ц: право земельного сервітуту – це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Станом на 2007 рік в практиці використовувалось встановлення земельного сервітуту за законом, тобто при розробці технічної документації, за погодженням власника земельної ділянки. На земельну ділянку гр. ОСОБА_5 по АДРЕСА_1 встановлено земельний сервітут за законом. Відповідно право земельного сервітуту наступило з моменту реєстрації Державного акту на право власності на земельну ділянку від 07.11.2007 (а.с. 48 т.1.).

Згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень ухвалою Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 15.02.2016 у справі №559/346/15-ц, що набрала законної сили 25.02.2016, справу за позовом ОСОБА_9 , ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_17 про встановлення земельного сервітуту і факту добросовісного, відкритого і безперервного користування земельною ділянкою, – залишено без розгляду.

Судом також встановлено, що за скаргами ОСОБА_1 було розпочато кримінальні провадження за ч.1 ст. 185 КК Україну по події від 05.06.2021 про зняття металевих воріт ОСОБА_17 по АДРЕСА_7 , назване «викраденням», що в подальшому клопотала перекваліфікувати на ст. 356 КК України, а також за ч.1 ст.125 КК України від 13.10.2022, у відповіді від 05.04.2023 дізнавач Дубенського РІП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_18 вказує, що ознак складу кримінального правопорушення за ст. 356 КК України не встановлено. Дубенська окружна прокуратура розглянула звернення ОСОБА_1 від 27.04.2023, від 03.05.2023 та роз`яснила, що кінцеве рішення буде прийнято після проведення всіх необхідних слідчих (розшукових) дій ті встановлення фактичних даних, а також зауважила про право на звернення до слідчого судді Дубенського міськрайонного суду Рівненської області.
Дубенська міська рада у відповідях від 16.06.2021 та 14.07.2021 на звернення ОСОБА_7 щодо викрадення, зняття чи встановлення воріт роз`яснила, що з приводу встановлення огорожі чи самовільного зайняття ділянки необхідно звертатись до сертифікованих осіб, що виконують роботи з землеустрою, з приводу крадіжок до правоохоронних органів, щодо неможливості скористатись сервітутом, який наявний і зареєстрований на земельній ділянці з кадастровим номером 5610300000:01:003:2163 за адресою: АДРЕСА_3 – до суду за захистом.

ОСОБА_1 21.10.2022 зверталась на ім`я міського голови м. Дубно, що на її межі поставили фактично паркан з навісом, загальна висота якого становить орієнтовно 4 м., що не відповідає п.6.7. ДБН Б.2.2-5:2011 і спричиняє затінення її ділянки, з хліву без жолобів для водовідведення стікає вода під стіну її гаража, що спричиняє сирість та руйнування, просила вирішити земельний спір. У відповідь міський голова 27.10.2022 роз`яснив, що міська рада не має правових підстав зобов`язати сусідів перенести господарську споруду чи знизити висоту огорожі, а також що на адресу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 надіслано лист з проханнями встановити жолоби для стоку дощових вод з хліва та огорожу на межі з суміжним землекористувачем згідно ДБН Б.2.2-12:2019, не завдаючи шкоди своїм сусідам.

23.11.2022 та 10.03.2023 ОСОБА_1 зверталась до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 письмово з досудовими пропозиціями врегулювання спору, що залишились без реагування.

Згідно відповіді Управління архітектури, містобудування, житлово-комунального господарства та земельних відносин Дубенської міської ради на адвокатській запит представниці позивачки щодо того, чи відповідачки ОСОБА_2 , ОСОБА_3 реєстрували декларацію про початок будівництва (добудови, реконструкції та ін.) на земельній ділянці з кадастровим номером 5610300000:01:003:2163 щодо нерухомого майна згідно рішення суду від 22.10.2019 від №1705/1590/2012, то за адресою АДРЕСА_1 проект будівництва (добудови, реконструкції та ін.) не погоджувався.

Згідно відповіді Державної інспекції архітектури та містобудування України від 12.06.2023 на адвокатський запит представниці позивачки, то в Реєстрі будівельної діяльності за кадастровим номером 5610300000:01:003:2163, за адресою об`єкта АДРЕСА_1 , за замовниками будівництва ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , не виявлено інформації та документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, та документів, що засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, змін до них, їх скасування чи анулювання.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 просила суд захистити її порушені права, зобов`язавши відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 усунути їй перешкоди у користуванні житловим будинком шляхом знесення паркану, розташованого на межі належних їм земельних ділянок, навісу над добудовою до тамбуру та навісних конструкцій на частині ділянки, обмеженої земельним сервітутом, а також шляхом надання дублікату ключів до вхідних воріт та хвіртки з метою забезпечення безперешкодного проходу та проїзду через сервітутну земельну ділянку та зобов`язання не чинити перешкод їй та членам її сім`ї у вільному доступі, проході, проїзді до її будинковолодіння.

Згідно ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно ч. 1-3 ст. 319 цього ж Кодексу власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Статтею 98 Земельного кодексу України визначено, що право земельного сервітуту – це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками).
Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений. З метою зменшення негативних наслідків встановлення земельних сервітутів ч. 4 зазначеної статті встановлено важливе положення про те, що земельний сервітут повинен здійснюватися найменш обтяжливим способом для власника земельної ділянки або землекористувача.

Згідно ст. 91, 96 ЗК України власники земельних ділянок та землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.

Відповідно ст. 99 ЗК України власники або землекористувачі земельних ділянок чи інші заінтересовані особи можуть вимагати встановлення, зокрема, такого земельного  сервітуту: а) право проходу та проїзду на велосипеді; б) право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху.

За ст.401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Потреба встановлення сервітуту виникає у тих випадках, коли власник майна не може задовольнити свої потреби іншим способом.
Земельний сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду згідно ч.1 ст. 100 ЗК України. Відповідно ч.2 ст. 100 ЗК України земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту (стаття 402 ЦК України).
Ст. 403 ЦК України встановлено, що сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку. Особа, яка користується сервітутом, зобов`язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут не підлягає відчуженню. Сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпоряджання цим майном. Сервітут зберігає чинність у разі переходу до інших осіб права власності на майно, щодо якого він встановлений. Збитки, завдані власникові (володільцеві) земельної ділянки або іншого нерухомого майна, особою, яка користується сервітутом, підлягають відшкодуванню на загальних підставах.

Ст. 404 ЦК України визначено, що право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв`язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту.

Верховний Суд у своїй постанові від 27.10.2021 по справі № 202/7377/16-ц виклав правовий висновок про те, що відповідно змісту положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень прав, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстав, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. Власник майна, згідно зі статтею 391 ЦК України, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред`явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено. Зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки з підстав, передбачених ст. 391, 396 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЗК України, виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

Згідно п. 6.1.41 державних будівельних норм Б.2.2-12:2019 "Планування та забудова територій" при розміщенні будинків в кварталах із сформованою забудовою для догляду за будинками і здійснення поточного ремонту відстань до межі суміжної земельної ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни будинку слід приймати не менше ніж 1,0 м. При цьому, має бути забезпечене виконання необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть попаданню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок або взаємоузгоджене водовідведення згідно з вимогами ДБН В. 1.1 -25.

Оцінюючи встановлені обставини справи в сукупності та взаємозв`язку із нормами закону, якими ті врегульовані, апеляційний суд приходить до переконання про те, що прохід по землі, обтяженій сервітутом іншого виду (право проїзду на транспортному засобі), спричиняє власникам Петрукам дискомфорт та позбавляє їх відчуття приватності території, у зв`язку з чим між сторонами виникають конфлікти, які носять систематичний характер та тривають в часі понад десять років. За наведеного та з урахуванням принципу використання земельного сервітуту найменш обтяжливим способом для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений, є доцільним забезпечення права проїзду ОСОБА_1 по земельній ділянці, зобов`язавши ОСОБА_3 і ОСОБА_19 усунути перешкоди, які вони створили, коли змінили ворота, хвіртку і встановили замки, будь-яким дієвим способом: надати ключі, надати код позивачці, з тим, щоб вона та члени її сім`ї могли пройти чи проїхати без перешкод по ділянці, обтяженій сервітутом, а також знести паркан («шиферний»), що з`явився на межі ділянок та перекрив проїзд до частини обійстя ОСОБА_1 , при цьому шлях для проїзду не повинен бути перегороджений ні предметами, ні іншими транспортними засобами.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом ретельного, всебічного дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. 

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені  обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 24 квітня 2025 року залишити без зміни.

Поновити дію рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 24 квітня 2025 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 07 жовтня 2025 року.

Головуючий                                                Ковальчук Н. М.

Судді:                                                        Боймиструк С. В.

                                               Хилевич С. В.