ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 жовтня 2025 року
м. Київ
справа № 591/12144/24
провадження № 51-2586 км 25
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                   ОСОБА_1 ,
суддів                                             ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання         ОСОБА_4 ,
прокурора                                       ОСОБА_5 ,
в режимі відеоконференції
захисника                                             ОСОБА_6 ,
засудженого                                        ОСОБА_7 , 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Сумського апеляційного суду від 25 квітня 2025 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 12024200480002882, за обвинуваченням
ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Суми, раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України. 
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Зарічного районного суду м. Суми від 13 лютого 2025 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 307 КК України до покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавленняволі на строк 2 роки з конфіскацією майна, крім житла.
Строк відбування основного покарання ухвалено рахувати з 13 лютого 2025 року та зараховано в строк відбування покарання попереднє ув`язнення з 08 листопада 2024 року по 12 лютого 2025 року включно із розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою залишено без змін до набрання вироком законної сили, але не більше чим до 13 квітня 2025 року включно.
Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у провадженні.
Сумський апеляційний суд, задовольнивши апеляційну скаргу прокурора з доповненнями, скасував вказаний вирок у частині призначеного покарання та ухвалив новий вирок від 25 квітня 2025 року, яким призначив ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 307 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією майна, крім житла. 
Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з 25 квітня 2025 року.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України у строк призначеного покарання ОСОБА_7 зараховано період попереднього ув`язнення з 08 листопада 2024 року до 24 квітня 2025 року включно із розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.
В решті вирок суду першої інстанції залишено без змін.
Вироком місцевого суду ОСОБА_7 визнаний винуватим у тому, що він у невстановлені в ході досудового розслідування час та місці, діючи умисно, з метою збуту незаконно придбав невстановлену кількість особливо небезпечної психотропної речовини PVP. Після цього, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, за обставин детально викладених у вироку, в період часу з 21 серпня 2024 року по 20 вересня 2024 року, реалізуючи умисел на збут особливо небезпечної психотропної речовини PVP, в різних місцях на території міста Суми здійснив 40 епізодів так званих «закладок» зіп-пакетів із вказаною психотропною речовиною, які були вилучені 18.10.2024 під час проведення огляду місця події.
Також 18.10.2024, у період часу з 16 год 46 хв. по 18 год 24 хв., в ході проведення обшуку за місцем фактичного проживання ОСОБА_7 за адресою: 
АДРЕСА_1 , було виявлено та вилучено три зіп-пакети особливо небезпечного наркотичного засобу канабісу, обіг якого заборонено, масою в перерахунку на суху речовину 4,56 г, та один зіп-пакет з вмістом особливо небезпечної психотропної речовини PVP, масою 4,767 г, які він зберігав з метою збуту.
В подальшому, у невстановлений час та місці ОСОБА_7 , діючи умисно, з метою збуту придбав та почав зберігати невстановлену кількість психотропної речовини. 20.09.2024 до чергової частини Сумського РУП ГУНП в Сумській області від працівників УПП надійшло повідомлення про те, що під час патрулювання поблизу просп. Свободи в м. Суми виявлено ОСОБА_7 , який зберігав при собі психотропні речовини з метою подальшого збуту. В цей же день, у період часу з 13 год 07 хв. по 13 год 54 хв., під час проведення огляду місця події ОСОБА_7 добровільно видав, зокрема, два згортки синього кольору, всередині яких було виявлено зіп-пакети з вмістом особливо небезпечної психотропної речовини PVP, масою 9,7714 г.
Продовжуючи свою незаконну діяльність ОСОБА_7 у невстановлений час та місці, діючи умисно, з метою збуту придбав та почав зберігати невстановлену кількість психотропної речовини. 08.11.2024, о 14 год 23 хв., під час патрулювання працівниками УПП в Сумській області поблизу вул. Кринична, база відпочинку «Кринична» в м. Суми, було зупинено та у подальшому затримано ОСОБА_7 , в ході особистого обшуку якого виявлено 19 зіп-пакетів з вмістом особливо небезпечної психотропної речовини PVP, загальною масою 3,37613 г.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , що діє в інтересах засудженого ОСОБА_7 , посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до невідповідності призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість, просить вирок апеляційного суду змінити та із застосуванням положень ст. 69 КК України пом`якшити призначене її підзахисному за ч. 2 ст. 307 КК України покарання.
Стверджує, що при призначенні покарання суд апеляційної інстанції безпідставно не врахував сукупність обставин, що пом`якшують покарання, - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочинів, позитивну репутацію, відсутність судимостей, молодий вік, скрутне матеріальне становище, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що є підставою для застосування положень ст. 69 КК України. Також вказаним судом не враховано характеристики засудженого, який усвідомив те, що з ним трапилось, зробив правильні висновки, обставини щирого каяття та щирого жалю, відсутність тяжких наслідків та цивільного позову по справі. 
Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні засуджений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_6 підтримали касаційну скаргу.
Прокурор, посилаючись на безпідставність доводів касаційної скарги, просила вирок апеляційного суду залишити без зміни.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Згідно положень ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його засуджено, та кваліфікація дій за ч. 2 ст. 307 КК України у касаційній скарзі не оспорюються, судовий розгляд кримінального провадження проведено у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.
Разом із тим, колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги захисника щодо неправильного застосування апеляційним судом закону України про кримінальну відповідальність унаслідок незастосування при призначенні покарання положень ст. 69 КК України, що зумовило невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і його особі засудженого через суворість, є безпідставними. 
Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути співмірним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
У ст. 65 КК України визначено загальні засади призначення покарання, які наділяють суд правом вибору між однією із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, кожна з яких є законною. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість виправлення засудженого без відбування покарання. 
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (справа «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність оцінювання представниками судових органів визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду.
Як вбачається з матеріалів провадження, приймаючи рішення про скасування вироку місцевого суду в частині призначеного ОСОБА_7 на підставі ч. 1 ст. 69 КК України більш м`якого покарання, ніж зазначеного в санкції ч. 2 ст. 307 КК України, апеляційний суд вірно зазначив, що суд першої інстанції формально послався у вироку, але не надав належної оцінки тяжкості вчиненого злочину, кількості епізодів злочинної діяльності, даним про особу обвинуваченого та іншим фактичним обставинам даного кримінального провадження.
За приписами ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.
Підставами призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, визначено дві групи обставин, які характеризують як вчинений злочин, так і особу винного, що мають враховуватися в їх сукупності, а саме: наявність декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Тобто, принаймні одна з встановлених обставин має істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. В поєднанні з обставинами, які пом`якшують покарання, та з урахуванням даних про особу, які відповідним чином характеризують винуватого, зазначені чинники у своїй сукупності утворюють підставу для застосування положень ст. 69 КК України. Призначення більш м`якого покарання, ніж зазначене в санкції кримінально-правової норми, можливе лише у тому випадку, коли встановлені у справі обставини в своїй сукупності настільки істотно знижують ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим.
У вироку суд апеляційної інстанції вказав, що при призначенні   ОСОБА_7 покарання враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, особу винного, який неодружений, утриманців не має, не працює, на обліку у лікаря нарколога не перебуває, у період з 2014 рік по 2024 рік перебував на обліку у лікаря психіатра, наявність обставини, що пом`якшує покарання, - визнання вини, відсутність обставин, які обтяжують покарання, та дійшов висновку, що покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, передбачений санкцією ч. 2 ст. 307 КК України, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Обґрунтовуючи своє рішення, вказаний суд зазначив, що відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 975 від 18.11.2024 ОСОБА_7 має дитину, яку забрали соціальні служби, з 14 річного віку вживає шляхом паління наркотичні речовини - канабіноїди, останні 6 років також шляхом паління почав вживати «солі», має активну залежність внаслідок змішаного вживання декількох психоактивних речовин («солей», «канабіноїдів»), однак на момент скоєння кримінальних правопорушень ознак будь-якого тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не виявляв та міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, примусових заходів медичного характеру не потребує.
Також апеляційним судом обґрунтовано звернено увагу на кількість вчинених ОСОБА_7 епізодів злочинної діяльності та їх систематичність, що безумовно свідчить про схильність обвинуваченого до протиправних дій. 
При призначенні обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 69 КК України суд першої інстанції послався на його позитивну репутацію, однак з урахуванням встановлених вище обставин, суд апеляційної інстанції обґрунтовано визнав такі висновки неспроможними та такими, що не узгоджуються з матеріалами кримінального провадження, як не знайшов свого підтвердження і висновок суду про скрутне матеріальне становище ОСОБА_7 .
Колегія суддів вважає, що апеляційним судом слушно зауважено, що щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого правопорушення, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль щодо вчиненого та бажання виправити ситуацію, яка склалася. Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого правопорушення.
Отже, щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести відповідальність за вчинене, а також ця обставина повинна знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.
Щире каяття передбачає, окрім визнання особою факту вчинення кримінальних протиправних діянь, ще й щирий жаль з цього приводу та осуд своєї поведінки.
Що стосується активного сприяння розкриттю злочину, то воно означає добровільну допомогу слідству будь-яким чином: повідомлення правоохоронним органам або суду фактів по справі, надання доказів, інших відомостей про власну кримінальну діяльність чи діяльність інших осіб, викриття інших співучасників, визначення ролі кожного з них у вчиненні злочину, надання допомоги в їх затриманні, видачі знарядь і засобів вчинення злочину, майна, здобутого злочинним шляхом. Тому, беззаперечно, воно має бути активним, тобто певним чином ініціативним (постанова Верховного Суду від 12 вересня 2019 року у справі № 674/1608/17).
Як встановлено з матеріалів кримінального провадження, свою вину в інкримінованих злочинах ОСОБА_7 визнав, судовий розгляд проведено з урахуванням положень ч. 3 ст. 349 КПК України.
Натомість, в чому проявлявся щирий жаль, осуд своєї поведінки та бажання обвинуваченого виправитись, місцевий суд не обґрунтував.
Крім цього, судом апеляційної інстанції встановлено, що під час досудового розслідування ОСОБА_7 після повідомлення про підозру відмовився від дачі показань на підставі ст. 63 Конституції України, приховав від органу досудового розслідування, яким чином та за яких обставин він незаконно придбав особливо небезпечну психотропну речовину PVP.
З урахуванням викладеного, апеляційний суд дійшов належного висновку про скасування вироку місцевого суду та ухвалення нового вироку, яким призначив ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, передбачений санкцією ч. 2 ст. 307 КК України.
Оскаржуваний вирок відповідає вимогам статей 370, 374, 420 КПК України, є законним, обґрунтованим і вмотивованим, а покарання засудженому ОСОБА_7 призначено з дотриманням положень статей 50, 65 КК України.
Колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, є співмірним протиправному діянню і не може вважатися явно несправедливим через його суворість.
Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено, а призначене покарання відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого, тому касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а вирок апеляційного суду - без зміни.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Суд
ухвалив:
Вирок Сумського апеляційного суду від 25 квітня 2025 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в його інтересах - без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає. 
Судді:
 
ОСОБА_1                                ОСОБА_2                              ОСОБА_3