ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2025 року 
м. Київ

справа №280/8498/20
касаційне провадження № К/990/37327/22  

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Бившевої Л.І.,
суддів: Ханової  Р.Ф.,  Хохуляка В.В., 
розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами касаційну скаргу Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (далі - Управління) на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 30.06.2022 (суддя Сацький Р.В.) та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 22.11.2022 (головуючий суддя - Коршун А.О., судді -Пенченко О.М., Чепурнов Д.В.) у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» (далі - Товариство) до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

УСТАНОВИВ:

Товариство звернулося до суду з позовом до Управління, в якому просило визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення №0001195107 від 23.06.2020.
Обґрунтовуючи вимоги, позивач послався на те, що відсутність вини платника податків, як необхідної складової податкового правопорушення, обумовлює протиправність застосування штрафних (фінансових) санкцій. Неналежне виконання Товариством вимог податкового законодавства стосовно своєчасної сплати узгоджених грошових зобов`язань з податку на додану вартість відбулось не з вини Товариства, що виключає протиправність діянь останнього, та як наслідок, притягнення його до відповідальності. Несвоєчасна сплата Товариством узгоджених грошових зобов`язань з податку на додану вартість викликана об`єктивними обставинами, які знаходились поза межами впливу Товариства, а саме до 01.01.2019 основними видами діяльності позивача були постачання електричної енергії за регульованим тарифом та передача електричної енергії місцевими (локальними) електромережами на території Запорізької області. Весь обсяг електроенергії для її передачі (розподілу) та постачання споживачам (суб`єктам господарювання та населенню) Товариство купувало у єдиного в Україні оптового постачальника електричної енергії - Державного підприємства «Енергоринок». Товариство використовує у своїй діяльності поточні рахунки та рахунки із спеціальним режимом використання. При цьому, використовувати кошти для здійснення платежів, не пов`язаних із оплатою електричної енергії, зокрема, для сплати податків та зборів, Товариство може виключно з поточних рахунків, основним джерелом поповнення якого є надходження коштів за алгоритмом розподілу з рахунків із спеціальним режимом використання. Отже, позивач не може впливати ані на перерахування коштів та їх обсяг, ані на встановлення алгоритму, оскільки перерахування коштів здійснюється виключно на підставі алгоритму, встановленого Національною комісією, що здійснює регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг України (далі - НКРЕКП), і лише алгоритмом визначається частка, яка перераховується на поточні рахунки Товариства з рахунків із спеціальним режимом використання.
Запорізький окружний адміністративний суд рішенням від 30.06.2022, залишеним без змін постановою   Третього апеляційного адміністративного суду від 22.11.2022, позов задовольнив повністю: скасував податкове повідомлення-рішення №0001195107 від 23.06.2020. 
Рішення судів попередніх інстанцій мотивовані тим, що матеріали справи свідчать про відсутність у діях позивача такої складової податкового правопорушення як вина, за відсутності якої він не може бути притягнутий до юридичної відповідальності.
Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанції, відповідач подав касаційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, зокрема, просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
Підставою касаційного оскарження зазначає пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС, посилаючись на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норм пункту 109.1 статті 109, пункту 112.8 статті 112 Податкового кодексу України (далі - ПК України) у подібних правовідносинах: щодо залежності підстави застосування штрафних (фінансових) санкцій, встановлених пунктом 126.1 статті 126 ПК України, від вини платника податків у несвоєчасній сплаті узгоджених сум податкових зобов`язань, зокрема до 01.01.2021 (дати набрання чинності нормою пункту 109.1 статті 109 ПК України в редакції Закону України від 16.01.2020 №466-ІХ) та щодо чинників, які впливають на вину платника податків - суб`єкта підприємницької діяльності при виконанні податкового обов`язку (щодо неналежного фінансового стану внаслідок встановленого Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, нормативу розрахунків за електричну енергію з ДП «Енергоринок»).  
Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду ухвалою від 17.01.2023 відкрив провадження за касаційною скаргою відповідача та витребував матеріали справи із суду першої інстанції.
Також, скаржник надіслав до Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду додаткові пояснення до касаційної скарги, у яких вказав, що Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду 15.02.2023 ухвалив постанову у справі № 280/1006/21, у якій сформулював правовий висновок у аналогічному спорі.
Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду ухвалою від 30.09.2020 закінчив підготовку справи до касаційного розгляду, визнав за можливе проведення касаційного розгляду справи у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами і призначив справу до касаційного розгляду в порядку письмового провадження з 01.10.2025.
Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду перевірив наведені у касаційній скарзі доводи відповідача та дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Судами попередніх інстанцій установлено, що контролюючим органом проведено камеральну перевірку Товариства з питань своєчасності сплати узгоджених податкових зобов`язань з податку на додану вартість, за результатами якої складено акт №310/28-10-51-07/00130926 від 26.05.2020.
За результатами камеральної перевірки встановлено порушення Товариством вимог: пунктів 57.1, 57.3 статті 57, пункту 200.2 статті 200, підпункту 203.2 статті 203 ПК України, що мало вираз у несвоєчасній сплаті узгоджених податкових зобов`язань з податку на додану вартість за період з 14.02.2020 по 26.05.2020 із затримкою більше 30 календарних днів у сумі 80799598,60 грн.
На підставі висновків акту перевірки Управління прийняло податкове повідомлення-рішення №0001195107, яким до позивача за затримку більше 30 календарних днів сплати грошового зобов`язання у сумі 80799598,60 грн. застосовано штраф у розмірі 20% на суму 16159919,72 грн.
Також судами встановлено, що Товариство не заперечує, що ним податковий борг на загальну суму 80799598,60 грн був сплачений з порушенням строків сплати грошових зобов`язань, але відзначає, що це відбулось за незалежних від нього причин та за відсутності його вини.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, Верховний Суд виходить із наступного.
Відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України, податковий борг сума грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.
Пунктом 126.1 статті 126 ПК України передбачено, що у разі якщо платник податків не сплачує суми самостійно визначеного грошового зобов`язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.
Отже, передумовою нарахування штрафних санкцій з підстав, визначених пунктом 126.1 статті 126 ПК України, є несплата платником податків суми узгодженого податкового зобов`язання у встановлені законом строки.
Відповідно до пункту 109.1 статті 109 ПК України (в редакції, чинній на момент прийняття спірно податкового повідомлення-рішення), податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Приписами пункту 109.2 статті 109 ПК України встановлено, що вчинення платниками податків, їх посадовими особами та посадовими особами контролюючих органів порушень законів з питань оподаткування та порушень вимог, встановлених іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, тягне за собою відповідальність, передбачену цим Кодексом та іншими законами України.
З аналізу зазначених правових норм вбачається, що штрафні санкції за порушення строків сплати узгоджених податкових зобов`язань є податковим правопорушенням, за яким відповідальність застосовується до платника податку, який допустив протиправну бездіяльність, внаслідок чого несвоєчасно виконав свій обов`язок зі сплати податку.
Матеріалами справи підтверджується, що Товариством не надано доказів своєчасного та у повному обсязі сплати податкових зобов`язань з податку на додану вартість та/або погашення податкового боргу з цього податку за спірний період, що обґрунтовано свідчить про наявність підстав у контролюючого органу для застосування штрафних санкцій визначених статтею 126 ПК України.
Камеральна перевірка є одним з видів податкових перевірок, встановлених пунктом 75.1 статті 75 ПК України, та за своєю правовою сутністю є формою поточного документального контролю за дотриманням платником вимог податкового законодавства на підставі декларацій та інших документів податкової звітності, одержаних від платника.
Предметом камеральної перевірки може бути своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання, в тому числі і з податку на додану вартість.
Таким чином, своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання є предметом камеральної перевірки, яка проводиться виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах податкового органу.
Камеральна перевірка своєчасності сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання проводиться з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 ПК України, а саме не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання.
Отже, контролюючий орган мав право проводити камеральну перевірку своєчасності сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 ПК України, а саме не пізніше закінчення 1095 дня, з дня подання декларації позивачем, а відповідно і застосовувати відповідальність до позивача виключно в межах перевіреного періоду, тобто з урахування строків давності.
Верховний Суд звертає увагу, що Товариство не заперечує факт несвоєчасної сплати податкових зобов`язань з податку на додану вартість у вищезазначеному розмірі, однак вказує, що несвоєчасна сплата податкового зобов`язання зумовлена об`єктивними обставинами, які не залежать від його волі.
Колегія суддів звертає увагу, що приписами статті 126 ПК України не передбачено умов, за яких несвоєчасна сплата податкових зобов`язань може вважатись такою, що відбулась з поважних причин. Навпаки, нормами ПК України передбачено обов`язок платника своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати податкові зобов`язання, незалежно від будь-яких обставин, а у випадку невиконання такого обов`язку контролюючий орган зобов`язаний застосувати до платника відповідні фінансові санкції.
За вказаних обставин, сплата Товариством податкового боргу на загальну суму 80799598,60 грн, яка відбулась з порушенням строків сплати грошових зобов`язань згідно доводів позивача за незалежних від нього причин та за відсутності його вини не можуть бути підставою для звільнення позивача від відповідальності, а тому  Верховний Суд дійшов висновку, що підстави для визнання оскаржуваного рішення протиправним відсутні.
Аналогічний правовий висновок був сформульований Верховним Судом у постанові від 15.02.2023 у справі № 280/1006/21.
За таких обставин, висновки судів першої та апеляційної інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог не ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права, що призвело до ухвалення рішень, які не відповідають закону. 

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

Відповідно до частин першої, третьої статті 351 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. 

З огляду на викладене, касаційна скарга Управління підлягає задоволенню, а рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 30.06.2022 та постанова Третього апеляційного адміністративного суду від 22.11.2022 підлягають скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову у  задоволенні позовних вимог.

Керуючись п.3 ч.1 ст. 349, ст. 351, ч.ч. 1, 5 ст. 355, ст.ст. 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків задовольнити.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 30.06.2022 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 22.11.2022 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

Л.І. Бившева
Р.Ф. Ханова 
 В.В. Хохуляк ,
Судді Верховного Суду