ПОСТАНОВА 
Іменем України

16 жовтня 2025 року                                                         м. Кропивницький

справа № 404/634/25
провадження № 22-ц/4809/1297/25 

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С. М., суддів: Карпенка О. Л., Мурашка С. І.,
секретар судового засідання Діманова Н. І.,
учасники справи:
заявник – ОСОБА_1 ,
заінтересовані особи – Міністерство оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Фортечного районного суду міста Кропивницького від 19 травня 2025 року у складі головуючого судді Іванової Н. Ю.

УСТАНОВИВ:
Короткий зміст заяви та рішення суду першої інстанції.
У січні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою, заінтересовані особи – Міністерство оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якій просила встановити факт перебування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на утриманні ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який ІНФОРМАЦІЯ_5 загинув під час виконання бойового завдання, пов`язаного із захистом Батьківщини.
В обґрунтування заяви зазначала, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є бабусею по лінії батька для онука ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_2 його батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_3 .
ІНФОРМАЦІЯ_6 помер син заявниці та батько онука ОСОБА_3 .
ІНФОРМАЦІЯ_7 померла невістка заявниці та мати онука ОСОБА_3 .
Відповідно до рішення виконавчого комітету Кіровоградської міської ради № 381 від 17 травня 2012 року надано статус дитини-сироти ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . 
Згідно рішення виконавчого комітету Кіровоградської міської ради № 385 від 17 травня 2012 року «Про встановлення піклування над неповнолітніми дітьми» встановлено піклування над неповнолітнім ОСОБА_2 ; призначено ОСОБА_1 піклувальником над неповнолітнім онуком-сиротою ОСОБА_2 .
Заявниця виростила онука ОСОБА_4 самостійно, чоловіка вона не має.
З 31 серпня 2017 року онук заявниці був зареєстрований разом із нею за однією адресою: АДРЕСА_1 .
ОСОБА_2 завжди турбувався та піклувався про ОСОБА_1 , вони були сім`єю лише із двох осіб. З часу настання повноліття, ОСОБА_4 почав допомагати їй матеріально, а також завжди допомагав фізично по господарству і у домі.
З 08 червня 2018 року ОСОБА_2 влаштувався на роботу та з тих пір став забезпечувати матеріально і бабусю, яка була його єдиним членом сім`ї.
У 2019 році ОСОБА_2 виїжджав за межі України на роботу.
28 лютого 2020 року ОСОБА_2 був призваний до ЗСУ ІНФОРМАЦІЯ_8 , а 22 червня 2020 року він був зарахований до списків особового складу ВЧ НОМЕР_1 .
ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_2 загинув, виконуючи бойове завдання, здійснюючи заходи з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії Російської Федерації, поблизу населеного пункту Зелена Долина Краматорського району Донецької області.
Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 по стройовій частині № 96 від 01 квітня 2024 року солдата військової служби за контрактом ОСОБА_2 , який вважався безвісти зниклим та загинув ІНФОРМАЦІЯ_5 під час виконання бойового завдання, у зв`язку з загибеллю, виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, смерть пов`язана із захистом Батьківщини.
04 квітня 2024 року заявниці, як члену сім`ї загиблого солдата видано довідку № 415 про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Вказана довідка є підставою для надання особі статусу члена сім`ї померлого (загиблого) Захисника України.
Згідно з витягом з протоколу засідання штатної військово-лікарської комісії 11 Регіональної військово-лікарської комісії від 13 червня 2024 року № 1828 травма солдата ОСОБА_2 , яка призвели до смерті, та причина смерті пов`язані із захистом Батьківщини.
Згідно з довідкою про склад сім`ї до складу сім`ї входили ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Ні дружини, ні дітей у ОСОБА_4 за життя не було.
З 09 січня 2008 року заявниця є пенсіонером за віком. Жодних інших соціальних допомог не отримує.
Онук ОСОБА_2 систематично за життя перераховував на рахунок заявниці кошти.
У зв`язку зі смертю онука, ОСОБА_1 звернулася до ІНФОРМАЦІЯ_9 із заявою про надання відповіді з приводу можливості та переліку необхідних документів з метою подання нею заяви про призначення і виплату одноразової грошової допомоги відповідно до п. 2 постанови КМУ № 168 від 28 лютого 2022 року після смерті онука.
Листом за № 6/9407 від 09 серпня 2024 року ІНФОРМАЦІЯ_9 роз`яснено заявниці положення закону та про перелік документів, які необхідно надати для призначення і виплати одноразової грошової допомоги при загибелі військовослужбовця.
Заявниця має доньку ОСОБА_5 , яка вже довгий час проживає окремо від неї, має свою сім`ю. З донькою ОСОБА_1 припинила спілкування, їх стосунки є недоброзичливі та такими, що не сприяють їх єднанню як сім`ї. Донька не має фізичної та матеріальної можливості утримувати заявницю як непрацездатну матір, через свій матеріальний стан та особисті неприязні стосунки, не робила цього і раніше.
Зазначає, що встановлення факту перебування ОСОБА_1 на утриманні онука ОСОБА_2 необхідне їй для реалізації права на отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця у порядку, визначеному Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Рішенням Фортечного районного суду міста Кропивницького від 19 травня 2025 року задоволено заяву ОСОБА_1 .
Встановлено факт перебування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на утриманні ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який ІНФОРМАЦІЯ_5 загинув під час виконання бойового завдання, пов`язаного із захистом Батьківщини.
Задовольняючи вимоги заяви суд першої інстанції керувався тим, що заявницею надані належні та допустимі докази на підтвердження факту її перебування на утриманні онука.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Міністерство оборони України подало до апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставить питання про скасування рішення Фортечного районного суду міста Кропивницького від 19 травня 2025 року та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні заяви.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції не було враховано того, що заявниця має повнолітню доньку. Обов`язок повнолітніх дітей піклуватися про своїх непрацездатних батьків закріплено в статті 51 Конституції України. Згідно з частиною першою статті 202 Сімейного кодексу України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. 
Вказано, що повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Але, як зазначала заявниця, вона отримує пенсію за віком. Таким чином рішення суду першої інстанції не ґрунтується на вимогах закону, а тому підлягає скасуванню.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.
У відзиві на апеляційну скаргу представник заявниці – адвокат Сьора О. М. заперечила щодо доводів та вимог апеляційної скарги Міністерства оборони України. 
Вказала, що донька заявниці ОСОБА_5 уже довгий час проживає окремо від заявниці, має свою сім`ю. З певних причин ОСОБА_1 припинила спілкування з донькою, їх стосунки є недоброзичливими та такими, що не сприяють їх єднанню як сім`ї – матері та доньки. Таким чином, ОСОБА_6 не має фізичної та матеріальної можливості утримувати заявницю як непрацездатну матір, та через свій матеріальний стан та особисті неприязні стосунки не робила цього і раніше. 
Зазначила, що хоч заявниця і є для ОСОБА_4 бабусею, однак її роль у його житті була рівнозначна ролі матері, адже зі своїх повних 14 років він все своє свідоме життя перебував під опікою бабусі, яка замінила йому і матір, і батька, і бабусю. Вони проживали разом, і є закономірним з точки зору права та логічним з морально-етичної сторони, що внук всіляко піклувався про свою найріднішу людину і в тому числі, утримував її матеріально. За вказаних обставин просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення суду першої інстанції – без змін (а.с.153-155). 

Позиція апеляційного суду.
Відповідно до ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Заслухавши пояснення представника Міністерства оборони України - Зінченка С. О., ОСОБА_1 та її представника - адвоката Сьори О. М., вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні заяви.

Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є бабусею ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.11-12).
Відповідно до витягу з рішення виконавчого комітету Кіровоградської міської ради № 381 від 17 травня 2012 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , надано статус дитини-сироти. Мати дитини громадянка ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_7 . Батько дитини громадянин ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 . Неповнолітній ОСОБА_2 перебуває на утриманні ОСОБА_1 , яка зареєстрована та мешкає в АДРЕСА_1 (а.с.14).
Згідно до витягу з рішення виконавчого комітету Кіровоградської міської ради № 385 від 17 травня 2012 року «Про встановлення піклування над неповнолітніми дітьми» встановлено піклування над неповнолітнім ОСОБА_2 ; призначено ОСОБА_1 піклувальником над неповнолітнім онуком-сиротою ОСОБА_2 (а.с.14 зворот).
Відповідно до сповіщення сім`ї (близьких родичів) померлого (загиблого) №372 від 22 грудня 2023 року, ОСОБА_1 сповіщено про те, що ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_2 загинув, виконуючи бойове завдання, здійснюючи заходи з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії російської федерації, поблизу населеного пункту Зелена Долина Краматорського району Донецької області (а.с.20).
Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 по стройовій частині № 96 від 01 квітня 2024 року солдата військової служби за контрактом ОСОБА_2 , який вважався безвісти зниклим та загинув ІНФОРМАЦІЯ_5 під час виконання бойового завдання, у зв`язку з загибеллю, виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, смерть пов`язана із захистом Батьківщини (а.с.20 зворот-21).
04 квітня 2024 року заявниці як члену сім`ї загиблого солдата видано довідку № 415 про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Вказана довідка є підставою для надання особі статусу члена сім`ї померлого (загиблого) Захисника України (а.с.21 зворот).
Згідно з витягом з протоколу засідання штатної військово-лікарської комісії 11 Регіональної військово-лікарської комісії від 13 червня 2024 року № 1828, установлено, що травма солдата ОСОБА_2 , яка призвела до смерті, та причина смерті пов`язані із захистом Батьківщини (а.с.22).
Згідно з довідкою про склад сім`ї №26 від 13 червня 2024 року, до складу сім`ї ОСОБА_1 , яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 входили ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.36).
Заявниця звернулася до ІНФОРМАЦІЯ_9 із заявою про надання відповіді з приводу можливості та переліку необхідних документів з метою подання нею заяви про призначення і виплату одноразової грошової допомоги відповідно до п. 2 постанови КМУ № 168 від 28 лютого 2022 року після смерті онука ОСОБА_2 (а.с.24 зворот).
Листом за № 6/9407 від 09 серпня 2024 року ІНФОРМАЦІЯ_9 роз`яснено заявниці положення закону та про перелік документів, які необхідно надати для призначення і виплати одноразової грошової допомоги при загибелі військовослужбовця. Зазначено, що встановлення факту перебування ОСОБА_1 на утриманні онука необхідне для реалізації права на отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця у порядку, визначеному Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (а.с.25).
Заявниця є пенсіонеркою та отримує пенсію, що підтверджується довідками про доходи (а.с.26 зворот-27).
Згідно довідки департаменту соціальної політики Кропивницької міської ради, ОСОБА_1 не перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення Фортечного району департаменту соціальної політики Кропивницької міської ради (а.с.35 зворот).
У 2012 році заявниці встановлено діагноз - виразкова хвороба дванадцятипалої кишки середньої важкості, гастродеуденіт в стадії загострення. Вказана хвороба є такою, що потребує постійного підтримання медичними препаратами (а.с.39).
Згідно виписки по рахунку ОСОБА_1 установлено, що остання отримувала грошові перекази від ОСОБА_2 та від інших осіб. (а.с.28-35).
Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні надала пояснення, відповідно яких вказала, що є сусідкою заявниці близько 20 років. Заявниця проживала разом з онуком, він її утримував, допомагав, здійснював їй грошові перекази. Крім онука ОСОБА_1 ніхто не утримував.
Свідок ОСОБА_8 , пояснив, що з ОСОБА_4 проживав на одному районі, знав його з 11 років, вони товаришували. Служити потрапили у різні частини. До війни ОСОБА_2 працював, підтримував бабусю та робив у неї ремонти. Коли служив, то поліпшував житлові умови бабусі та просив його щоб він допомагав бабусі у його відсутність.
Свідок ОСОБА_9 пояснила, що є знайомою сім`ї заявниці, яка забрала під опіку онука. ОСОБА_4 працював у неї в магазині, жив з бабусею, допомагав останній, лікував її, хотів зробити ремонт. Коли з ним переписувались, то він повідомляв, що робить грошові перекази бабусі.

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Відповідно до статті 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.
Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
У частині першій статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
Відповідно до частини першої ст.293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з пунктом 5 частини другої ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Відповідно до пункту 2 частини першої ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.
За частиною другою ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Тобто, перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у ст.315 ЦПК України, не є вичерпним.
Згідно з частиною першою ст.319 ЦПК України, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.
Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян.
Про вказане також наголошує Верховний Суд в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року в справі №320/948/18.
Отже, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.
Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 19 червня 2019 року в справі №752/20365/16-ц, від 05 грудня 2019 року в справі №750/9847/18, від 03 лютого 2021 року в справі №644/9753/19, від 16 червня 2021 року в справі №643/6447/19/19, від 08 вересня 2021 року в справі №641/5187/20.
Отже, в судовому порядку можливо встановити факти, коли ці факти безпосередньо породжуватимуть юридичні наслідки, тобто вони повинні мати юридичне значення, а саме: від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення.
Метою встановлення факту у даній справі, а саме перебування на утриманні онука, є призначення одноразової грошової допомоги, яка надається членам сім`ї у разі загибелі військовослужбовця.
Як резюмує Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18 січня 2024 року в справі №560/17953/21, чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства.
Частиною п`ятою ст.17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їх сімей.
Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Реалізація вказаних заявницею прав на отримання матеріальних виплат та гарантій, передбачена Законом України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців і членів їх сімей» та постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Про деякі питання виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».
Заявниця звернулася до ІНФОРМАЦІЯ_9 із заявою про надання відповіді з приводу можливості та переліку необхідних документів з метою подання нею заяви про призначення і виплату одноразової грошової допомоги відповідно до п. 2 постанови КМУ № 168 від 28 лютого 2022 року після смерті онука ОСОБА_2 (а.с.24 зворот).
Листом за № 6/9407 від 09 серпня 2024 року ІНФОРМАЦІЯ_9 роз`яснено заявниці положення закону та перелік документів, які необхідно надати для призначення і виплати одноразової грошової допомоги при загибелі військовослужбовця. Зазначено, що встановлення факту перебування ОСОБА_1 на утриманні онука необхідне для реалізації права на отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця у порядку, визначеному Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (а.с.25).
Відповідно до ст.41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», виплата одноразової грошової допомоги у разі, зокрема, загибелі (смерті) військовослужбовців, здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Згідно з частиною першою ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», одноразова грошова допомога у разі, зокрема, загибелі (смерті) військовослужбовців - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Відповідно до підпункту 1 пункту 2 ст.16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби.
Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 "Про деякі питання виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" установлено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у п.1 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у ст.16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Згідно з ст.16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 ст.16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення).
Відповідно до частин першої, другої ст.30 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих, які перебували на їх утриманні. Незалежно від перебування на утриманні годувальника пенсія призначається: непрацездатним дітям; непрацездатним батькам і дружині (чоловікові), якщо вони після смерті годувальника втратили джерело засобів до існування, а також непрацездатним батькам і дружині (чоловікові) військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли в період проходження служби.
Відповідно до частини третьої ст.30 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", непрацездатними членами сім`ї вважаються: а) діти, брати, сестри та онуки, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років. При цьому братам, сестрам та онукам право на пенсію надається у тих випадках, якщо у них немає працездатних батьків; б) батьки та дружина (чоловік), якщо вони досягли віку, що дає право на призначення пенсії за віком, встановленого частиною першою ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (незалежно від тривалості страхового стажу), або є особами з інвалідністю; в) батьки та дружина (чоловік), якщо вони не взяли повторний шлюб військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули, померли чи пропали безвісти в період проходження служби мають право на пенсію не раніш як за 5 років до досягнення віку, що дає право на призначення пенсії за віком, встановленого частиною першою ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (незалежно від тривалості страхового стажу), або якщо вони мають право на пенсію незалежно від віку відповідно до частини третьої ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", на дострокову пенсію за віком, пенсію за віком на пільгових умовах чи пенсію із зменшенням пенсійного віку відповідно до закону, або якщо вони є особами з інвалідністю; г) дід і бабуся - при відсутності осіб, які за законом зобов`язані їх утримувати; д) дружина (чоловік) або один з батьків чи дід, бабуся, брат або сестра, незалежно від віку і працездатності, якщо вона (він) зайнята доглядом за дітьми, братами, сестрами чи онуками померлого годувальника, які не досягли 8-річного віку, і не працює.
Системне тлумачення положень ст.16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та положень ст.30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» дає підстави для висновку, що право на виплату одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого).
При цьому утриманцями можуть бути: - діти, брати, сестри та онуки, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років.
Водночас братам, сестрам та онукам право на пенсію надається у тих випадках, якщо у них немає працездатних батьків; дружині (чоловіку) або одному з батьків чи дід, бабуся, брат або сестра, незалежно від віку і працездатності, якщо вона (він) зайняті доглядом за дітьми, братами, сестрами чи онуками померлого годувальника, які не досягли 8-річного віку, і не працюють, а також діду і бабусі - при відсутності осіб, які за законом зобов`язані їх утримувати.
Окрім того, відповідно до положень ст.31 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.
Аналогічні норми закріплено і в Законі України "Про пенсійне забезпечення" (ст.ст.37,38).
Пунктом 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 "Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" передбачено, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалася, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Утримання може полягати у систематичній грошовій допомозі у виді витрат на утримання житла, його ремонті, сплату комунальних платежів, купівлі продуктів харчування, речей першої необхідності тощо. Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то необхідно встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування.
Конституційний Суд України в рішенні від 03 червня 1999 року у справі №1-8/99 (№5-рп/99) роз`яснив, що членом сім`ї, що перебуває на утриманні військовослужбовця є та з визначених у пункті 1 цього рішення особа, що перебуває на повному утриманні військовослужбовця або одержує від нього допомогу, яка є для неї постійним і основним джерелом засобів до існування.
В постановах Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 13 січня 2021 року в справі №592/17552/18, від 22 жовтня 2020 року в справі №210/343/19 та від 31 серпня 2022 року в справі №592/13089/21 вказано, що якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то судам слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування.
За таких обставин, для встановлення факту перебування особи на утриманні померлого судам необхідно враховувати, що одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів чи окреме проживання від померлого не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.
Законом не визначено, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.
Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них, як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає заявник є підставою для відмови у задоволенні заяви.
Звертаючись до суду із заявою, ОСОБА_1 просила встановити факт перебування на утриманні онука ОСОБА_2 , який загинув під час виконання бойового завдання, пов`язаного із захистом Батьківщини. В обґрунтування зазначала, що є пенсіонеркою за віком, жодних соціальних пільг не отримує, а онук ОСОБА_4 повністю забезпечував її матеріально, а тому фактично утримував заявницю. Вказала, що встановлення даного факту необхідно їй для реалізації права на отримання одноразової грошової допомоги у порядку, визначеному Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Також заявниця вказувала, що має повнолітню доньку, однак та її не забезпечує та не піклується про неї.
Задовольняючи вимоги заяви суд першої інстанції керувався тим, що заявницею надані належні та допустимі докази на підтвердження факту її знаходження на утриманні онука.
Колегія суддів не погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Суд першої інстанції не врахував, що для реалізації вказаних заявницею прав на отримання матеріальних виплат та гарантій, передбачених Законом України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців і членів їх сімей» та постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Про деякі питання виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», підлягає доведенню факт перебування на утриманні загиблого (померлого) військовослужбовця як непрацездатного члена сім`ї, якими вважаються зокрема: дід і бабуся - при відсутності осіб, які за законом зобов`язані їх утримувати (ст. 30 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб").
Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то необхідно встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу і що померлий виконував обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги необхідно з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 520/6518/17.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Заявниця як на докази перебування на утриманні загиблого онука посилалась на те, що в ОСОБА_4 не було ні дружини, ні дітей, вона була його піклувальником, оскільки його батьки померли, те, що онук був зареєстрований разом з нею за однією адресою, а також те, що онук постійно перераховував їх грошові кошти та допомагав їй усім необхідним для життя та лікування.
Разом з тим, надані заявницею та досліджені судом докази в їх сукупності не надають підстав для висновку про те, що ОСОБА_1 перебувала на повному та постійному утриманні загиблого онука ОСОБА_2 , оскільки заявниця сама під час розгляду справи в суді першої інстанції зазначала про те, що має повнолітню доньку ОСОБА_5 .
Так, твердження заявниці про те, що донька довгий час проживає окремо від неї, має свою сім`ю, а їх стосунки є недоброзичливими не заслуговують на увагу.
Зокрема, згідно виписки по рахунку заявниці установлено, що ОСОБА_5 здійснювала перерахування коштів на рахунок заявниці.
За положеннями частини першої ст.266 СК України повнолітні внуки, правнуки зобов`язані утримувати непрацездатних бабу, діда, прабабу, прадіда, які потребують матеріальної допомоги і якщо у них немає чоловіка, дружини, повнолітніх дочки, сина або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що повнолітні внуки, правнуки можуть надавати матеріальну допомогу.
Крім того, саме на повнолітніх дітей законодавством покладений обов`язок по утриманню своєї матері, якщо вона потребує матеріальної допомоги.
Суд першої інстанції зазначеного не врахував, що для встановлення вказаного заявницею факту перебування її як непрацездатного члена сім`ї загиблого військовослужбовця суттєве значення має те, що вона є бабусею загиблого, тому повинна доводити відсутність осіб, які зазаконом зобов`язані її утримувати.
У матеріалах справи відсутні беззаперечні докази, що повнолітня дочка заявниці з поважних причин не може надавати їй допомогу та належного утримувати її.
На підставі наведеного колегія суддів приходить до висновку про те, що заявницею не надано суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували факт її перебування на повному утриманні ОСОБА_2 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_5 , тому апеляційна скарга Міністерства оборони України підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з ухваленням нового рішення по справі про залишення без задоволення заяви ОСОБА_1 .

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
На підставі п. 2-4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про залишення без задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту перебування на утриманні ОСОБА_2 .
Керуючись ст. 367, 368, 371, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити.
Рішення Фортечного районного суду міста Кропивницького від 19 травня 2025 року скасувати.
Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту перебування на утриманні ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повна постанова складена 29.10.2025.

Головуючий С. М. Єгорова
Судді О. Л. Карпенко
С. І. Мурашко