ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 жовтня 2025 року
м. Київ
справа № 757/30409/21-ц
провадження № 61-12973св24
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., 
Шиповича В. В. (суддя-доповідач),
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - Офіс Генерального прокурора,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва, у складі судді Бусик О. Л., від 22 червня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Кашперської Т. Ц., Фінагеєва В. О., Яворського М. А., від 17 січня 2024 року,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
1.           У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся із позовом до Офісу Генерального прокурора про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої органами державної влади.
2.           Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 , полковник Збройних Сил у відставці, був звільнений в запас 20 жовтня 1990 року з ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Суми у зв`язку зі скороченням штатів без надання у власність житла, яке повинен був надати виконком Сумської міської ради протягом трьох місяців, але протиправно не надає впродовж більше 30 років.
3.           Позивач вказує, що з цього приводу він неодноразово звертався до голови Сумської міської ради та її виконкому. 
4.           За заявою ОСОБА_1 прокуратурою Сумської області 06 травня 2014 року  внесено відомості до ЄРДР під № 42014200010000030 та розпочато досудове розслідування за фактом невиконання вимог чинного законодавства та ненадання заявнику у власність житла посадовими особами Сумської міської ради та її виконавчого комітету.
5.           Постановою першого заступника Генерального прокурора від 10 липня 2018 року встановлено, що досудове розслідування в зазначеному кримінальному провадженні здійснюється понад 4 роки різними органами, слідство проводиться неефективно, без дотримання вимог щодо повного, всебічного та неупередженого дослідження обставин кримінального провадження, внаслідок чого здійснення досудового розслідування доручено СВ ГУНП в Полтавській області.
6.           Вважає, що вказана постанова від 10 липня 2018 року в частині передачі досудового розслідування до СВ ГУНП в Полтавській області прийнята з порушенням законодавства, в тому числі щодо територіальної підслідності. Місце досудового розслідування визначено протиправно та у спосіб, непередбачений процесуальним законом, без урахування постанови Верховного Суду від 14 квітня 2020 року в справі № 761/34909/17. Наведене свідчить про прийняття рішення та вчинення дій посадовими особами Генеральної прокуратури поза межами визначених процесуальним законом повноважень. На неодноразові клопотання позивача до всіх Генеральних прокурорів України, починаючи з 2018 року, про скасування постанови 
від 10 липня 2018 року, жодної відповіді не надано, звернення на «гарячу лінію» залишені без реагування, постанова не скасована, що, на думку заявника, унеможливлює відновлення його порушених конституційних прав на житло.
7.           Вважає, що бездіяльність Офісу Генерального прокурора свідчить про невиконання повноважень у досудовому розслідуванні та полягає у нездійсненні процесуальних дій, що мають бути вчинені за законом, а також неприйняття процесуального рішення у формі вмотивованої постанови у встановлений триденний строк.
8.           Вказує, що Офіс Генерального прокурора протиправно не виконує судові рішення, які набрали законної сили, а саме ухвали Печерського районного суду 
м. Києва від 28 січня 2019 року та 29 жовтня 2020 року, якими задоволено скарги ОСОБА_1 та зобов`язано компетентних посадових осіб Генеральної прокуратури України розглянути клопотання ОСОБА_1 .
9.           Протиправне невиконання прокуратурою вимог чинного законодавства та постанови Верховного Суду від 14 квітня 2020 року в справі № 761/34909/17 щодо негайного припинення порушень органом місцевого самоврядування, а також не усунення порушень територіальної підслідності та невжиття заходів на відновлення конституційного права щодо отримання у власність житла, призвело до протиправної неефективності досудового розслідування та надмірної його тривалості.
10.        Стверджує, що ці порушення відповідачем завдань кримінального провадження, невиконання судових рішень завдали йому майнової та моральної шкоди.
11.        Майнова шкода в розмірі вартості житла, полягає в незабезпеченні його конституційних прав на отримання житла внаслідок невиконання обов`язку правоохоронного органу щодо негайного припинення порушень посадовими особами виконкому м. Суми та відновлення конституційного права на житло.
12.        Ненадання в особисту власність житла, надмірна тривалість неефективного досудового розслідування кримінального провадження, уникнення винними особами покарання призвели до спричинення йому моральних страждань, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин, необхідністю заявляти неодноразові вимоги до органів досудового розслідування та місцевого самоврядування виконувати їх посадові обов`язки, неможливістю здійснювати щоденну звичайну діяльність, перебуванням у напруженому психологічному стані та усвідомленням того, що винні особи уникли відповідальності, а поновлення його конституційних прав на житло не відбулося.
13.        Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив суд:
-                     забезпечити виконання норм прямої дії Конституції України та визнати невчинення відповідачем імперативно встановлених обов`язків про негайне здійснення заходів щодо негайного припинення порушень конституційних прав звільнених офіцерів на особисте житло, а також визнати, що заборонена законодавством непряма дискримінація громадянина похилого віку щодо забезпечення права володіння відповідним майном мала місце, доказ про їх відсутність покласти на відповідача;
-                     покласти цивільну відповідальність за завдання шкоди на Офіс Генерального прокурора за визнання постановою від 10 липня 2018 року заступника Генерального прокурора України неефективності ведення досудового розслідування та надмірну, більш 7 років, тривалість кримінального провадження № 42014200010000030 від 06 травня 2014 року, в якому позивач є потерпілою особою, що призвело до порушення його права на отримання житла в трьохмісячний строк та наявний причинно-наслідковий зв`язок між діями і бездіяльністю відповідача та заподіянням шкоди позивачу;
-                     стягнути з державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з рахунку державного бюджету на користь позивача на відшкодування завданої шкоди незаконними діями (бездіяльністю) прокуратури: майнову шкоду в розмірі вартості неотриманої двокімнатної квартири 2 810 747 грн, моральну шкоду в розмірі 700 000 грн, зобов`язати Державну казначейську службу України перерахувати зазначені кошти на картковий рахунок ОСОБА_1 ;
-                     виконати вимоги норми прямої дії Конституції України про обов`язок суду встановити судовий контроль за виконанням судового рішення;
-                     постановити окрему ухвалу про порушення законодавства та невиконання судових рішень, що набрали законної сили, в діяльності Офісу Генерального прокурора.
Короткий зміст оскаржених судових рішень
14.        Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 22 червня 2023 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 17 січня 2024 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
15.        Суди попередніх інстанцій вказали на недоведеність позивачем завдання йому відповідачем майнової та моральної шкоди.
16.        Вирішуючи вимоги про стягнення з відповідача майнової шкоди, як вартості неотриманого житла, суди врахували, що Офіс Генерального прокурора не уповноважений державою надавати компенсацію військовослужбовцям Збройних Сил України за житлове приміщення, а покладення на відповідача такої відповідальності є необґрунтованим. Посилання позивача на те, що саме внаслідок надмірно тривалого та неефективного ведення досудового розслідування, контроль за яким покладено на відповідача, йому спричинена майнова шкода, яка полягає вартості неотриманого житла суди вважали безпідставними.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
17.        У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Печерського районного суду м. Києва від 22 червня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 січня 2024 року скасувати, ухваливши нове судове рішення про задоволення позову.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
18.        24 вересня 2024 року ОСОБА_1 подав касаційні скарги на рішення Печерського районного суду м. Києва від 22 червня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 січня 2024 року у справі № 757/30409/21.
19.        Оскільки касаційні скарги подані однією особою на одні й ті самі судові рішення та їх зміст є ідентичним, Верховний Суд розглядає їх як одну скаргу.
20.        Ухвалою Верховного Суду від 31 жовтня 2024 року відкрито касаційне провадження, витребувано із суду першої інстанції матеріали справи 
№ 757/30409/21, які у листопаді 2024 року надійшли до Верховного Суду.
21.        Ухвалою Верховного Суду від 01 жовтня 2025 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
22.        Підставою касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду 
від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17, а також у постановах Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 464/3789/17, від 15 серпня 2019 року у справі № 823/782/16, від 27 травня 2020 року у справі № 585/724/19, від 04 листопада 2020 року у справі № 201/7621/17 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
23.        Крім того, вказує на порушення судами норм процесуального права та наявність передбачених пунктом 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підстав для скасування оскаржених судових рішень (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
24.        Стверджує, що суди попередніх інстанцій помилково не встановили порушення його прав, спричинених неефективністю та надмірною тривалістю кримінального провадження № 42014200010000030 від 06 травня 2014 року, та не забезпечили ефективного захисту від триваючих протягом 34 років порушень, а також не відновили конституційного права полковника у відставці на житло.
25.        Зауважує, що надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин, необхідністю відвідування органів досудового розслідування, неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність, підривом репутації тощо.
26.        Звертає увагу на постанову заступника Генерального прокурора України від 10 липня 2018 року, якою встановлено неефективність ведення досудового розслідування кримінального провадження № 42014200010000030 упродовж чотирьох років, а також те, що в межах вказаного кримінального провадження відповідачем не виконані судові рішення у справах № 757/48802/18-к (ухвали від 05 лютого 2020 року та від 29 жовтня 2020 року), № 757/2768/20-к (ухвала від 18 лютого 2020 року), № 757/53945/18-к (ухвала від 28 січня 2019 року), в яких встановлено бездіяльність уповноважених осіб відповідача, та у справі 
№ 761/34909/17 (постанова від 14 квітня 2020 року).
27.        Посилається на те, що невиконання відповідачем вимог чинного законодавства та постанови Верховного Суду від 14 квітня 2020 року у справі № 761/34909/17 щодо негайного припинення порушень органу місцевого самоврядування, а також не усунення порушень територіальної підслідності призвели до неефективності досудового розслідування та надмірної його тривалості. Вилучення та не повернення оригіналу особової справи позивача щодо перебуванні на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, позбавило його можливості перебувати на цьому обліку.
28.        Вважає, що апеляційний суд безпідставно врахував відзив відповідача на апеляційну скаргу, до якого мала бути додана довіреність чи інший документ, що посвідчує повноваження представника відповідача. Відповідачем не виконані вимоги статті 93 ЦПК України, якими передбачено, що учасник справи, якому поставлено питання позивачем, зобов`язаний надати вичерпну відповідь окремо на кожне питання по суті. Апеляційний суд не зазначив в мотивувальній частині постанови невідповідність висновків суду першої інстанції та не встановив відмову судді першої інстанції від дослідження письмових матеріалів справи. Постанова апеляційного суду прийнята на підставі припущень і не містить висновку щодо результату розгляду апеляційної скарги та позову, а суд першої інстанції не дотримався розумних строків розгляду цієї справи.
Відзив на касаційну скаргу не подано
Обставини справи, встановлені судами
29.         ОСОБА_1 звільнений зі Збройних сил в запас 20 жовтня 1990 року із ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Суми у зв`язку із скороченням штатів.
30.        06 травня 2014 року за заявами ОСОБА_1 прокуратурою м. Суми до ЄРДР внесено відомості про кримінальне правопорушення 
№ 42014200010000030 та розпочато кримінальне провадження за фактом порушення службовими особами Сумської міської ради обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов за частиною першою статті 364, частиною першою статті 382 КК України. Досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні доручено здійснювати СВ Сумського МВ УМВС України у Сумській області.
31.        В подальшому досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні здійснювалось слідчим відділом прокуратури Сумської області та слідчим відділом ГУНП в Сумській області, а процесуальне керівництво - прокуратурою Сумської області.
32.        Надалі процесуальними керівниками у кримінальному провадженні визначалась підслідність за Сумським МВ УМВС України в Сумській області, Сумським відділом поліції ГУНП в Сумській області, слідчим управлінням ГУНП у Сумській області.
33.        Постановою першого заступника Генерального прокурора 
Сторожука Д. А. від 10 липня 2018 року здійснення досудового розслідування у кримінальному провадження № 42014200010000030 доручено СУ ГУНП в Полтавській області.
Вказаною постановою встановлено, що досудове розслідування у кримінальному провадженні здійснюється понад чотири роки СВ Сумського МВ УМВС України в Сумській області, СВ прокуратури Сумської області, а 
з 15 листопада 2016 року - СУ ГУНП в Сумській області. Слідство проводилося неефективно, без дотримання вимог щодо повного, всебічного та неупередженого дослідження обставин кримінального провадження.
34.        Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 28 січня 2019 року у справі № 757/53945/18-к за скаргою ОСОБА_1 зобов`язано компетентних посадових осіб Генеральної прокуратури України виконати вимоги статті 220 КПК України та розглянути клопотання ОСОБА_1 за вих. № 08/43 від 30 серпня 2018 року у кримінальному провадженні 
№ 42014200010000030. Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до посадових осіб Генеральної прокуратури України з клопотанням вих. № 08/43 від 30 серпня 2018 року, однак відповіді на це клопотання не отримав.
35.        Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2020 року в справі № 757/48802/18-к за скаргою ОСОБА_1 зобов`язано уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора, якими здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні 
№ 42014200100000030, розглянути клопотання ОСОБА_1 від 30 серпня 2018 року вих. № 08/43 в порядку та строк, передбачений статтею 220 КПК України з винесенням процесуального рішення, про результати розгляду клопотання проінформувати заявника та суд відповідно до статті 220 КПК України. 
Судом встановлено, що станом на день звернення зі скаргою не надано відомостей щодо розгляду вказаного клопотання, з чого вбачається бездіяльність уповноваженої особи Офісу Генерального прокурора.
36.        До матеріалів справи долучено копії клопотань № 03/42 від 23 березня 2020 року, № 04/42 від 23 квітня 2020 року, № 11/28 від 20 листопада 2019 року, № 12/11 від 12 грудня 2019 року на ім`я Генерального прокурора України, згідно з якими ОСОБА_1 просив виконати ухвалу від 28 січня 2019 року Печерського районного суду м. Києва в справі № 757/53945/18-к, виконати вимоги статті 220 КПК України та розглянути всі подані ним, як потерпілим, клопотання про здійснення процесуальної дії щодо скасування постанови 
від 10 липня 2018 року про доручення здійснення досудового розслідування СВ ГУНП в Полтавській області у кримінальному провадженні 
№ 42014200010000030, яке вже здійснювало СУ ГУНП в Сумській області, скасувати постанову від 10 липня 2018 року та повернути матеріали кримінального провадження до СУ ГУНП в Сумській області, як належного за статтею 218 КПК України органу досудового розслідування, вжити заходи на усунення наведених порушень за всіма 11 клопотаннями, в тому числі щодо підслідності та підстав умисного невиконання прокурором Сумської області вимог статей 19, 60 Конституції України, провести перевірку дотримання законності в діяльності прокурорів прокуратури Сумської області та їх відповідність займаним посадам.
37.        У клопотанні № 11/28 від 20 листопада 2019 року ОСОБА_1 зазначено, що 01 жовтня 2019 року він отримав відповідь Генеральної прокуратури України від 26 вересня 2019 року № 04/2/2-р-19 від начальника першого наглядового відділу за додержанням законів при провадженні досудового розслідування та підтриманням державного обвинувачення щодо направлення матеріалів для перевірки доводів, викладених у клопотаннях, які необхідно провести згідно з вимогами чинного законодавства, прокуратурам Полтавської та Сумської області.
38.        У клопотанні № 12/11 від 12 грудня 2019 року ОСОБА_1 зазначив, що 09 грудня 2019 року він отримав відповідь від 03 грудня 2019 року заступника начальника Департаменту начальника управління нагляду за додержанням законів НП України, в якій зазначено, що постановою першого заступника Генерального прокурора України Сторожука Д. Л. від 10 липня 
2018 року досудове розслідування кримінального провадження 
№ 4201220040000030 від 06 травня 2014 року доручено СУ ГУНП в Полтавській області в межах повноважень, передбачених частиною п`ятою статті 36 КПК України, згадані постанови не підлягають оскарженню під час досудового розслідування, однак скарги на них (до слідчого судді) відповідно до частини другої статті 303 КПК України можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження в суді згідно з статтями 314-316 КПК України.
39.        З відомостей ЄДРСР вбачається, що ОСОБА_1 оскаржувалась в судовому порядку постанова слідчого ГУНП в Полтавській області від 29 грудня 2018 року про закриття кримінального провадження № 4201220040000030 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 364, частиною другою статті 382 КК України.
40.        Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтава від 12 квітня 2021 року в справі № 554/2048/21, залишеною в цій частині без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 20 травня 2021 року, встановлено, що постановою слідчого СУ ГУНП в Полтавській області Болтнєвої М. О. кримінальне провадження № 42014200010000030 від 06 травня 2014 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 364, частиною другою статті 382 КК України, закрите у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.
41.        Постановою Полтавського апеляційного суду від 20 травня 2021 року в справі № 554/2048/21 зокрема встановлено, що перший заступник Генерального прокурора України Сторожук Д. А., у відповідності до вимог закону, своєю постановою від 10 липня 2018 року доручив здійснення досудового розслідування кримінального провадження № 42014200010000030 слідчому управлінню ГУНП в Полтавській області.
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права
42.        Згідно із частинами першою-другою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
43.        Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
44.        Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
45.        Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
46.        Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
47.        Загальні підстави покладення обов`язку відшкодувати завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, згідно з положеннями яких шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
48.        Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.
49.        Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 
ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
50.        За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 
ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).
51.        Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
52.        Згідно зі статтею 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
53.        Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
54.        Положеннями статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. 
55.        Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 
3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи
56.        Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
57.        Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 зазначила, що надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин; необхідністю відвідування органів досудового розслідування; неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність; підривом репутації тощо.
58.        У розглядуваній справі суди попередніх інстанцій, маючи повну юрисдикцію щодо вирішення спору, надавши, в межах своїх повноважень оцінку зібраним доказам, дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх недоведеністю, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження наявності заподіяної йому шкоди, причинного зв`язку між шкодою і рішеннями, діями чи бездіяльністю відповідача.
59.        Судами правильно враховано, що Офіс Генерального прокурора не є органом уповноваженим надавати компенсацію військовослужбовцям за належне їм для отримання жиле приміщення, а отже покладення на відповідача такої відповідальності є необґрунтованим, а посилання позивача на те, що саме внаслідок надмірно тривалого та неефективного ведення досудового розслідування, контроль за яким покладено на відповідача, йому спричинена майнова шкода, яка полягає у розмір вартості неотриманого житла, є безпідставними.
60.        Щодо позовних вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, спричиненої надмірно тривалим та неефективним веденням досудового розслідування кримінального провадження № 42014200010000030 
від 06 травня 2014 року, колегія суддів враховує таке.
61.        У справі, що переглядається, ОСОБА_1 визначив відповідачем за своїм позовом Офіс Генерального прокурора.
62.        Водночас після прийняття першим заступником Генерального прокурора Сторожука Д. А. постанови від 10 липня 2018 року, якою доручено здійснення досудового розслідування вказаного кримінального провадження СУ ГУНП в Полтавській області, 29 грудня 2018 року було прийнято процесуальне рішення про закриття кримінального провадження, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.
63.        Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 12 квітня 2021 року у справі № 554/2048/21, залишеній в цій частині без змін ухвалою Полтавського апеляційного суду від 20 травня 2021 року, у задоволенні скарги 
ОСОБА_1 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження від 29 грудня 2018 року відмовлено.
64.        Таким чином дії та рішення відповідача, зокрема й постанова 
від 10 липня 2018 року, не призвели до надмірної тривалості кримінального провадження № 42014200010000030.
65.        Доводи заявника щодо порушення постановою першого заступника Генерального прокурора від 10 липня 2018 року вимог закону про територіальну підслідність кримінального провадження, виходять за межі розгляду цивільної справи.
66.        Доводи заявника з приводу того, що постановою прокурора від 10 липня 2018 року було встановлено факт здійснення неефективного слідства кримінального провадження № 42014200010000030 від 06 травня 2014 року - вже були предметом оцінки судів в інших справах за позовами ОСОБА_1 .
67.        Згідно із відомостями ЄДРСР, рішенням Зарічного районного суду 
м. Суми від 31 грудня 2021 року у нескасованій за результатами апеляційного перегляду частині та постановою Сумського апеляційного суду від 08 червня 2022 року, залишеними без змін постановою Верховного Суду від 12 квітня 2023 року, у справі № 591/2583/21 було відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Сумської обласної прокуратури про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють досудове розслідування.
68.        Крім того, рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 29 липня 
2022 року у нескасованій за результатами апеляційного перегляду частині та постановою Сумського апеляційного суду від 21 вересня 2022 року, залишеними без змін постановою Верховного Суду від 11 січня 2023 року, у справі № 591/8842/21 було відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ГУНП в Сумській області про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють досудове розслідування.
69.        Доводи касаційної скарги про те, що до відзиву на апеляційну скаргу не додано довіреність чи інший документ, що посвідчує повноваження представника відповідача, є помилковими, оскільки вказаний відзив було подано представником Офісу Генерального прокурора - Одуденко В. В., повноваження якої на ведення справи підтверджені наявними у матеріалах справи: копією довіреності від 23 червня 2021 року; копією наказу від 15 червня 2021 року № 951ц про призначення Одуденко В. В. на посаду головного спеціаліста відділу представництва інтересів органів прокуратури першого управління Департаменту представництва інтересів держави в суді Офісу Генерального прокурора; копією наказу Генерального прокурора від 27 липня 2020 року № 336 про затвердження положення про Департамент представництва інтересів держави в суді Офісу Генерального прокурора.
70.        За встановлених обставин, висновки судів попередніх інстанцій не суперечать висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17, а також у постановах Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 464/3789/17, від 15 серпня 2019 року у справі № 823/782/16, від 27 травня 2020 року у справі № 585/724/19, від 04 листопада 2020 року у справі № 201/7621/17, на які заявник посилається у касаційній скарзі.
71.        Інші доводи касаційної скарги загалом аналогічні доводам апеляційної скарги, яким апеляційним судом надана належна оцінка, та переважно спрямовані на переоцінку доказів Верховним Судом, що за приписами 
статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
72.        Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду 
від 16 січня 2019 року в справі № 373/2054/16-ц).
73.        Судами попередніх інстанцій надана оцінка доказам відповідно до положень статті 89 ЦПК України. Незгода заявника із оскарженими судовими рішеннями, висновками щодо встановлених обставин та оцінкою доказів не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та постанови апеляційного суду.
74.        Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (зокрема рішення у справі «Пономарьов проти України») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію.
75.        Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Ruiz Torija v. Spain від 09 грудня 1994 року, заява № 18390/91, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
76.        Оскаржені судові рішення є достатньо вмотивованими та містять висновки суду щодо питань, які мають значення для вирішення справи.
77.        В межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховним Судом не встановлено підстав для висновку, що судами попередніх інстанцій ухвалено оскаржені судові рішення із неправильним застосуванням норм матеріального права або із порушенням норм процесуального права.
78.        Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального прав. 
79.        Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
80.        Оскільки у задоволенні позову  ОСОБА_1 відмовлено, колегією суддів не встановлено підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення та зобов`язання Державної казначейської служби України подати до суду звіту про виконання рішення суду, як того просив заявник у касаційній скарзі.
81.        Крім того, колегією суддів не встановлено підстав для передачі справи на розгляд об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, а також постановлення окремої ухвали.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
1.           Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2.           Рішення Печерського районного суду м. Києва від 22 червня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 січня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий Судді: | Є. В. Синельников О. В. Білоконь О. М. Осіян Н. Ю. Сакара В. В. Шипович