ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
25 вересня 2025 року
м. Київ
справа № 461/6954/20
провадження № 51-5777 зно 20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючої                                                                         ОСОБА_1 ,
суддів                                                                                  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря судового засідання                                     ОСОБА_4 ,
прокурора                                                                           ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_6 про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 12 липня 2021 року про відмову у відкритті касаційного провадження.
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 31 серпня 2020 року було відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність уповноважених осіб Прокуратури Львівської області.
Не погоджуючись із таким рішенням слідчого судді, ОСОБА_6 оскаржив його в апеляційному порядку. 
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 17 вересня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 було залишено без задоволення, а ухвалу слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 31 серпня 2020 року - без змін.
У подальшому ухвалою Львівського апеляційного суду від 15 червня 2021 року було відмовлено у відкритті апеляційного провадження за заявою ОСОБА_6 про перегляд ухвали Львівського апеляційного суду від 17 вересня 2020 року за нововиявленими обставинами. 
Зазначене рішення суду апеляційної інстанції ОСОБА_6 оскаржив у касаційному порядку.
Ухвалою Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 12 липня 2021 року було відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу Львівського апеляційного суду від 15 червня 2021 року.
Вимоги заяви та узагальнені доводи особи, яка її подала
У заяві ОСОБА_6 порушує питання про перегляд ухвали Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 12 липня 2021 року за нововиявленими обставинами. При цьому просить скасувати вказане рішення суду касаційної інстанції, а також ухвалу суду апеляційної інстанції від 15 червня 2021 року та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. 
Обґрунтовуючи свої вимоги, ОСОБА_6 як на нововиявлену обставину посилається на постанову Верховного Суду від 07 травня 2025 року в справі № 463/11488/20, згідно з якою Суд установив невідповідність висновків суду апеляційної інстанції, викладених в оскаржуваній ухвалі про відмову у відкритті апеляційного провадження, щодо відсутності в КПК України норм, які б давали можливість переглядати за нововиявленими обставинами ухвали слідчих суддів та рішення суду апеляційної інстанції за результатом перегляду цих ухвал, положенням ч. 1 ст. 459 КПК України та змісту Рішення Конституційного Суду України від 10 квітня 2024 року у справі № 5-р (11)2024 і постанови об`єднаної палати Касаційного кримінального суду від 24 лютого 2025 року у справі № 991/7253/23.
Разом з тим ОСОБА_6 зауважує, що ухвала Верховного Суду від 12 липня 2021 року (яку наразі він просить переглянути за нововиявленими обставинами) суперечить змісту наведеної вище постанови суду касаційної інстанції від 07 травня 2025 року.
Позиції інших учасників судового провадження
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 просив заяву ОСОБА_6 залишити без задоволення. 
Заслухавши суддю-доповідача, з`ясувавши думку прокурора та перевіривши матеріали справи й наведені в заяві доводи, колегія суддів дійшла висновку, що заява ОСОБА_6 про перегляд ухвали суду касаційної інстанції від 12 липня 2021 року не підлягає задоволенню з таких підстав.
Мотиви Суду
Порядок здійснення провадження за нововиявленими обставинами врегульований гл. 34 КПК України, у якій наведений вичерпний перелік нововиявлених обставин, за наявності яких можуть бути переглянуті судові рішення, що набрали законної сили.
Згідно з вимогами ст. 459 КПК України судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами, якими, зокрема, є штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути; інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.
Тобто обставини, що не були відомі суду на час судового розгляду, повинні бути настільки суттєвими та неспростовними, щоб мати можливість вплинути на законність прийнятого судом рішення по суті. 
У той же час відповідно до пунктів 4, 5 ч. 2 ст. 462 КПК України у заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами зазначаються обставини, що могли вплинути на судове рішення, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою, під час судового розгляду, обґрунтування з посиланням на обставини, що підтверджують наявність нововиявлених обставин, та зміст вимог особи, яка подає заяву до суду.
Таким чином, системне тлумачення положень ст. 459, пунктів 4, 5 ч. 2 ст. 462 КПК України вказує на те, що перегляд судових рішень, які набрали законної сили, за нововиявленими обставинами є екстраординарною процедурою перегляду судових рішень, що має місце у виняткових випадках, коли після завершення розгляду кримінальної справи в звичайному порядку (у судах першої, апеляційної і касаційної інстанцій) виявлено обставини, які мають такі ознаки: 
1) вони об`єктивно існували на момент ухвалення відповідних судових рішень, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами, під час судового провадження, і стали відомі вже після ухвалення відповідного судового рішення; 
2) вони знаходяться в органічному зв`язку з елементами предмета доказування в кримінальному провадженні, тобто вони можуть мати значення для оцінки або безпосередньо обставин, які підлягають доказуванню, або доказів, покладених в основу судового рішення; 
3) вони мають істотне значення, оскільки самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути. 
Необхідним при цьому є дотримання принципу юридичної визначеності, про що неодноразово наголошував у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, зокрема у справі «Желтяков проти України», який вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їх рішення не ставилося під сумнів. Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного й обов`язкового судового рішення просто для нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру.
Процедура перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами за своєю правовою природою не є повторним розглядом справи по суті, повторною апеляцією чи касацією. У цьому випадку суд лише перевіряє наявність передбачених у ч. 2 ст. 459 КПК України обставин, на які учасники судового провадження посилаються як на нововиявлені, та надає оцінку тому, чи могли вказані обставини, що існували, однак не були відомі суду на час розгляду справи, вплинути на правильність рішення суду, яке належить переглянути. 
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 15 вересня 2020 року у справі № 1-5/2009 (провадження № 51-2745 зно 20).
Перевіривши матеріали провадження та доводи заяви, колегія суддів дійшла висновку про те, що ОСОБА_6 , наполягаючи на перегляді рішення суду касаційної інстанції саме за нововиявленими обставинами, не урахував змісту наведених вище норм процесуального закону та практики Верховного Суду в цій частині. 
Так, у поданій заяві ОСОБА_6 посилається на постанову Верховного Суду від 07 травня 2025 року в іншому кримінальному провадженні (справа № 463/11488/20), яку він отримав 20 травня 2025 року, проте не зазначає, які обставини його розгляду є нововиявленими обставинами в цьому кримінальному провадженні, тобто існували на час постановлення ухвали Верховного Суду від 12 липня 2021 року, однак не були відомі суду та особі, яка звертається із заявою.
При цьому Верховний Суд зауважує, що у своїй заяві ОСОБА_6 не наводить будь-яких доводів про те, яким саме чином обставини (ухвала суду касаційної інстанції від 07 травня 2025 року), що з`явилися майже через чотири роки після постановлення ухвали суду касаційної інстанції від 12 липня 2021 року (тобто не існували на час касаційного розгляду від 12 липня 2021 року), з огляду на зміст гл. 34 КПК України, є нововиявленими.
Таким чином, ОСОБА_6 , звертаючись до суду касаційної інстанції із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Верховного Суду від 12 липня 2021 року, всупереч положенням, передбаченим пунктами 4, 5 ч. 2 ст. 462 КПК України, не вказує на конкретну обставину, що в розумінні ст. 459 КПК України є нововиявленою для перегляду судового рішення саме Верховним Судом, а також не наводить конкретних доказів і аргументів на обґрунтування своєї позиції.
З огляду на зазначене колегія суддів не убачає підстав щодо наявності обставин суттєвого і неспростовного характеру, які б існували, проте не були відомі суду касаційної інстанції на час судового розгляду при ухваленні судового рішення, і які самі собою або разом із раніше виявленими обставинами доводили б неправильність ухвали Верховного Суду від 12 липня 2021 року, яку, на думку заявника, належить переглянути (п. 4 ч. 2 ст. 459 КПК України), у зв`язку з чим заява ОСОБА_6 про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Верховного Суду від 12 липня 2021 року задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 459, 466, 467 КПК України, Суд
ухвалив:
Заяву ОСОБА_6 про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Верховного Суду від 12 липня 2021 року залишити без задоволення. 
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                                    ОСОБА_2                           ОСОБА_3