УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №296/3773/24 Головуючий у 1-й інст. Драч Ю.І. 
Категорія 76 Доповідач Борисюк Р. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2025 року 

       Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді         Борисюка Р.М.,
суддів         Павицької Т.М., Шевчук А.М.,
з участю секретаря 
судового засідання         Смоляра А.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Житомирі цивільну справу № 296/3773/24 за позовом  ОСОБА_1 до Житомирської обласної ради, Житомирського обласного спортивного ліцею Житомирської обласної ради про визнання незаконним та скасування рішення, визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, матеріальних збитків та моральної шкоди, 
за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Житомирської обласної ради та Житомирського обласного спортивного ліцею Житомирської обласної ради на рішення Корольовського районного суду міста Житомира від 28 листопада 2024 року, ухвалене під головуванням судді Драча Ю.І у місті Житомирі,

в с т а н о в и в :

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернулась з даним позовом, в якому просила: 
- визнання незаконними  рішення вісімнадцятої сесії VІІІ скликання Житомирської обласної ради від 21 грудня 2023 року № 658 «Про звільнення директора Житомирського обласного спортивного ліцею Житомирської обласної ради Корінної Л.В.» та наказу № 22-к від 29 березня 2024 року «Про звільнення ОСОБА_1 » та скасувати їх; 
- зобов`язати відповідачів поновити ОСОБА_1 на посаді директора Житомирського обласного спортивного ліцею Житомирської обласної ради з 21 грудня 2023 року; 
- стягнути із Житомирського обласного спортивного ліцею Житомирської обласної ради на її користь середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу – з 21 грудня 2023 року по день фактичного поновлення на посаді, моральну шкоду в сумі 31 876,00 грн та матеріальну шкоду в сумі 16 687,89 грн; 
- допустити негайне виконання судового рішення в частині поновлення її на посаді та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць; 
- вирішити питання розподілу судових витрат.
Позов мотивувався тим, що вона з 30 червня 2005 року працювала на посаді директора Житомирського обласного спортивного ліцею. Рішенням вісімнадцятої сесії VIII скликання Житомирської обласної ради від 21 грудня 2023 року № 658 «Про звільнення директора Житомирського обласного спортивного ліцею Житомирської обласної ради Корінної Л.В.» з нею було розірвано контракт на підставі пункту 9 частини 1 статті 36 КЗпП України у зв`язку з неможливістю обіймати посаду керівника закладу загальної освіти, як особою, яка за рішенням суду визнана винною у вчиненні правопорушення, пов`язаного з корупцією.
Вказувала, що на виконання даного рішення, 01 квітня 2024 року Житомирським обласним спортивним ліцеєм Житомирської обласної ради «заднім числом» із зміною формулювання було видано наказ № 22-к від 29 березня 2024 «Про звільнення ОСОБА_1 » за підставою, яка зазначена у рішенні Житомирської обласної ради.
Вважає дане звільнення незаконним та таким, що порушує її конституційне право на працю, цілий ряд норм спеціального та загального чинного законодавства України, є надуманим, безпідставним, таким, що вказує на вчинення щодо неї дискримінації, суперечить судовій практиці та висновкам Верховного Суду і Європейського Суду з прав людини. Зокрема, із рішення Житомирської обласної ради та наказу Житомирського обласного спортивного ліцею Житомирської обласної ради не зрозуміло за якою підставою вона звільнена. 
Вказувала, що жодного законодавчого акту, який би встановлював звільнення директора навчального закладу за пунктом 9 частини 1 статті 36 КЗпП України чинним законодавством не передбачено, що свідчить про грубе порушення відповідачами норм законодавства про працю та незаконність її звільнення з роботи.
Зазначала, що незаконне звільнення призвело до психологічного стресу та до погіршення стану її здоров`я. Після прийняття такого рішення вона у стані середньої важкості була госпіталізована до КП «Лікарня № 1 Житомирської міської ради».
Із моменту незаконного звільнення з роботи вона почала страждати безсонням, відчуває постійну нервову напругу, підвищену втомлюваність, виникли проблеми у сім`ї, із знайомими, батьками та ліцеїстами, які просять пояснити, що саме сталося, оскільки знають її, як порядну, принципову, чесну людину. Стрес через незаконне звільнення призвів до сердечного нападу, тонічного кризу та підвищення цукру в крові, тому вона з 21 грудня 2023 року по 29 березня 2024 року вимушена була проходити лікування і купувати необхідні ліки та витратила на це 16 687,89 грн.
Крім того, незаконним звільненням їй завдано моральної шкоди, яку вона оцінює у 31876,00 грн.
Рішенням Корольовського районного суду міста Житомира від 28 листопада 2024 року позов задоволено частковою. Скасовано рішення вісімнадцятої сесії VІІІ скликання Житомирської обласної ради   від 21 грудня 2023 року № 658 «Про звільнення директора Житомирського обласного спортивного ліцею Житомирської обласної ради Корінної Л.В.» та наказ Житомирського обласного спортивного ліцею Житомирської обласної ради   №22-к від 29 березня 2024 року «Про звільнення ОСОБА_1 ».
Стягнуто із Житомирського обласного спортивного ліцею Житомирської обласної ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 440 568,00 з утриманням з цієї суми установлених законодавством податків та зборів.
Вирішено питання судових витрат. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць допущено до негайного виконання.
Не погодившись із цим рішенням, сторони оскаржили його в апеляційному порядку.
Житомирська обласна рада у скарзі просить рішення місцевого суду в частині скасування рішення Житомирської обласної ради від 21 грудня 2023 року № 658 «Про звільнення директора Житомирського обласного спортивного ліцею Житомирської обласної ради Корінної Л.В.» скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Апеляційну скаргу мотивують тим, що суд не врахував, що КЗпП України містить порядок застосування дисциплінарного стягнення. 
Житомирська обласна рада не притягувала ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення. Вона була звільнена згідно з пунктом 9 частини першої статті 36 КЗпП України. Ні рішення про звільнення, ні докази, які надала позивачка, не свідчать про те, що її звільнення є дисциплінарним стягненням.
Вказують, що судом не наведено аргументів на підставі, яких суд дійшов висновку, що звільнення ОСОБА_1 є заходом дисциплінарного стягнення. 
Судом першої інстанції не взято до уваги, те що підставою для звільнення ОСОБА_1 було не порушення трудової дисципліни, а неможливість займати посаду директора через наявність рішення суду, яке набрало законної сили, яким її визнано винною у вчиненні правопорушення, пов`язаного з корупцією.
В акті службового розслідування виявлення причин та умов, які сприяли порушенню вимог статті 28 Закону України «Про запобігання корупції» зазначено, що в зв`язку з тим, що постановою Корольовського районного суду міста Житомира від 30 серпня 2023 року у справі № 296/5057/23 на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу, тобто особа понесла покарання, підстав для притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності не вбачається.
Звертають увагу суду, що підставою для проведення службового розслідування щодо ОСОБА_1 було подання Житомирської окружної прокуратури від 10 листопада 2023 року № 51-84-8255, внесеного відповідно до частини третьої статті 65 і Закону України «Про запобігання корупції» та Порядку про проведення службового розслідування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 червня 2000 року № 950.
Отже, службове розслідування щодо позивачки було проведено відповідно до частини третьої статті 65-1 і Закону України «Про запобігання корупції», за поданням спеціально уповноваженого суб`єкта у сфері протидії корупції, а саме Житомирської окружної прокуратури з метою виявлення причин та умов, що сприяли вчиненню нею корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення та відповідно до абзацу третього пункту 2 Порядку про проведення службового розслідування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 червня 2000 року № 950, а не вчинення позивачкою дисциплінарного проступку, як вважав суд першої інстанції.
Це спростовує твердження позивачки, яка в позові намагається переконати суд, що службове розслідування щодо неї проведено відповідно до абзацу другого пункту 2 вищевказаного Порядку в зв`язку невиконання або неналежного виконання особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, чи особою, яка для цілей Закону прирівнюється до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, а також недодержання вимог законодавства.
Наголошують, що дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення може бути застосоване лише за порушення трудової дисципліни. ОСОБА_1 звільнено ж за пунктом 9 частини першої статті 36 КЗпП України. Тому, посилання у позові на порушення строку застосування дисциплінарного стягнення є безпідставним та таким що не підтверджено ніякими доказами.
Також, суд не взяв до уваги, те що за приписами частини першої статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
В зв`язку з тим, що ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень, пов`язаних з корупцією, вона не може обіймати посаду директора Житомирського обласного спортивного ліцею Житомирської обласної ради.
Згідно з пунктом 9 частини 1 статті 36 Кодексу законів про працю України підставами припинення трудового договору є підстави, передбачені іншими законами, в даному випадку підстави передбачені пунктом 5 частини 2 статті 38 Закону України «Про повну загальну середню освіту».
Розірвання трудових контрактів можливе як з підстав, зазначених у контракті, так і на загальних підставах, передбачених трудовим законодавством.
В даному випадку звільнення відбулось з підстав визначених законодавством. Враховуючи поширення на працівників, які працюють за трудовим контрактом, законодавства про працю, трудові відносини з таким працівниками можуть бути припинені й з підстав, визначених зокрема, у статті 36 КЗпП.
Крім того, частина друга статті 38 Закону України «Про повну загальну середню освіту» містить пряму заборону особі, яка за рішенням суду визнана винною у вчиненні правопорушення, пов`язаного з корупцією, обіймати посаду директора закладу загальної середньої освіти, а отже, така особа підлягає звільненню.
В апеляційній скарзі Житомирський обласний спортивний ліцей Житомирської обласної ради просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позові відмовити повністю. 
Доводи апеляційної скарги щодо скасування рішення вісімнадцятої сесії VIII скликання Житомирської обласної ради від 21 грудня 2023 року № 658 «Про звільнення директора Житомирського обласного спортивного ліцею Житомирської обласної ради Корінної Л.В.» зводяться до доводів апеляційної скарги Житомирської обласної ради, які викладені вище.
В іншій частині скарга мотивована тим, що рішення суду не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, оскільки суд неповністю з`ясував окремі обставин, що мають значення для справи, а також неправильно надана їх оцінка щодо дій Житомирського обласного спортивного ліцею Житомирської обласної ради.
Вважають, що суд помилково визначив, що заступник директора з навчально-виховної роботи ОСОБА_2 не зважаючи на те, що на день винесення наказу від 29 березня 2024 року № 22-к «Про звільнення ОСОБА_1 » хоча і виконувала обов`язки директора Житомирського обласного спортивного ліцею Житомирської обласної ради, однак не мала повноважень на підписання наказу про звільнення працівників, зокрема директора ліцею, оскільки таке право закріплене за особою визначеною статутом або іншими установчими документами.
Згідно наказу від 21 грудня 2023 року № 230-к «Про виконання обов`язків директора ліцею на період лікарняного листа» (з 21 грудня 2023 року по 29 березня 2024 року) виконання обов`язків директора ліцею позивач ОСОБА_1 поклала на заступника директора з навчально-виховної роботи ОСОБА_2 з наданням права підпису.
Отже, ОСОБА_2 мала законні права щодо виконання обов`язків директора ліцею передбаченими установчими документами ліцею, зокрема: видавати накази, укладати угоди (договори) з юридичними особами, підписувати фінансово-господарські та інші документи щодо забезпечення життєдіяльності ліцею, як освітнього закладу, представляти інтереси ліцею в державних органах і органах місцевого самоврядування. В той же час ОСОБА_2 не була звільнена від виконання обов`язків заступника директора ліцею з навчально-виховної роботи, тому підписувала документи, як заступник директора.
Мотивація видання наказу ліцею від 29 березня 2024 року № 22-к «Про звільнення ОСОБА_1 », законність його підписання, внесення змін до нього повністю обґрунтовані відповідно до вимог чинного законодавства у відзиві на позовну заяву та запереченні на відповідь позивача на відзив ліцею, які знаходяться у матеріалах справи.
Крім того, судом під час вирішення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу не вірно застосовані норми статті 235 КЗпП України.
Оскільки судом ОСОБА_1 не поновлена на роботі, то період часу з 01 квітня 2024 року по 28 листопада 2024 року, визначений судом, як вимушений прогул, не може рахуватись, як вимушений прогул, а також враховуватись для обрахування середнього заробітку, тому що весь цей час вона не перебувала в трудових відносинах із роботодавцем, тобто з Житомирською обласною радою.
У зв`язку з цим рішення суду у частині задоволення позовних вимог підлягає скасуванню.
У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції в частині відмови у поновленні на посаді, стягненні матеріальних збитків та моральної шкоди скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення по суті позовних вимог.
Зазначає, що оскільки судом було визнано незаконними та скасовано рішення вісімнадцятої сесії VIII скликання Житомирської обласної ради від 21 грудня 2023 року № 658 «Про звільнення директора Житомирського обласного спортивного ліцею Житомирської обласної ради Корінної Л.В.» і наказ № 22-к від 29 березня 2024 року «Про звільнення ОСОБА_1 », а також стягнуто на її користь середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу, тому вважає, що має бути задоволена і вимога про поновлення її на роботі.
Вказує, що на момент проведення службового розслідування та прийняття Житомирською обласною радою рішення, а ліцеєм наказу про її звільнення з посади пройшло більше одного року з моменту вчинення нею правопорушень, які були кваліфіковані судом як такі, що пов`язані з корупцією, а тому накласти на неї стягнення відповідачі уже не мали права.
Приймаючи рішення про відмову у задоволені позову про поновлення її на роботі, суд фактично узаконив незаконні дії відповідачів та створив прецедент, згідно якого усі роботодавці зможуть звільняти працівників за порушення трудової дисципліни після закінчення строків притягнення їх до дисциплінарної відповідальності.
Крім того, прийнявши рішення про відмову у поновленні її на посаді, суд фактично змінив спосіб захисту трудових прав, які були зазначені нею у позовній заяві.
Вважає, що якщо судом скасовано рішення і наказ відповідачів, на підставі яких її незаконно звільнили з посади, що підтверджує їх вину, цілком законними та такими, що підлягають задоволенню є її вимоги про стягнення моральної та матеріальної шкоди.
У відзивах на апеляційні скарги ОСОБА_1 просить рішення місцевого суду в частині задоволених позовних вимог як законне та обґрунтоване залишити без змін, а апеляційні скарги відповідачів - без задоволення.
У відзивах на апеляційну скаргу ОСОБА_1 представники відповідачів підтримали доводи своїх апеляційних скарг, з мотивів які зазначені вище та просили їх задовольнити.
У судовому засіданні представник Житомирського обласного спортивного ліцею Житомирської обласної ради підтримав подану ним апеляційну скаргу та скаргу Житомирської обласної ради. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 він не визнав, просив рішення суду першої інстанції у частині задоволених позовних вимог скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі. Також представник надав пояснення, які відповідають доводам поданої ним скарги. 
Позивач та її представник підтримали апеляційну скаргу ОСОБА_1 , просили її задовольнити, скасувати рішення місцевого суду у частині залишених без задоволення позовних вимог із ухваленням нового рішення про задоволення позову. Апеляційні скарги представників відповідачів не визнали, просили відмовити у їх задоволенні, надали пояснення, які відповідають змісту позовних вимог та поданої позивачкою скарги. 
Належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи інші учасники в судове засідання не з`явились, а тому суд апеляційної інстанції розглянув справу у їх відсутність, що передбачено положеннями частини 2 статті 372 ЦПК України.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги сторін не підлягає до задоволення з огляду на наступне.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Задовольняючи частково позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості позовних вимог щодо визнання незаконними  рішення вісімнадцятої сесії VІІІ скликання Житомирської обласної ради від 21 грудня 2023 року № 658 «Про звільнення директора Житомирського обласного спортивного ліцею Житомирської обласної ради Корінної Л.В.» та наказу № 22-к від 29 березня 2024 року «Про звільнення ОСОБА_1 » та наявності у зв`язку із цим підстав для стягнення на користь позивачки середнього заробітку за час вимушеного прогулу. А враховуючи відсутність правових підстав для поновлення ОСОБА_1 на посаді директора ліцею, та належних доказів заподіяння останній матеріальної та моральної шкоди, місцевий суд відмовив у задоволенні позову у цій частині.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Судом установлено, що рішенням Житомирської обласної ради № 91 від 27 травня 2021 року переукладено контракт із ОСОБА_1 – директором Житомирського обласного ліцею Житомирської обласної ради, з 01 липня 2021 року, з укладенням контракту строком на шість років, тобто з 01 липня 2021 року по 30 червня 2027 року (том 1, а.с.22).
Постановою Корольовського районного суду міста Житомира від 30 серпня 2023 року у справі № 296/5057/23 ОСОБА_1 визнана винною у вчиненні адміністративних правопорушень, пов`язаних з корупцією, передбачених частиною 1 статті 172-7, частиною 2 статті 172-7 КУпАП. Вказана постанова набрала законної сили згідно з постановою Житомирського апеляційного суду від 06 листопада 2023 року.
10 листопада 2023 року, відповідно до частини 3 статті 65-1 Закону України «Про запобігання корупції» та Порядку про проведення службового розслідування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 червня 2000 року № 950, Житомирською окружною прокуратурою внесено до Житомирської обласної ради подання № 51-84-8255вих.23 про проведення службового розслідування з метою виявлення причин та умов, що сприяли порушенню вимог статті 28 Закону України «Про запобігання корупції» директором Житомирського обласного спортивного ліцею Корінною Л.В. (том 1, а.с.115).
На підставі розпорядження голови Житомирської обласної ради від 24 листопада 2023 року № 475-К було проведено службове розслідування та складено Акт від 07 грудня 2023 року, згідно якого надано рекомендації (пропозиції) ОСОБА_1 забезпечити дотримання і чітке виконання вимог Закону України «Про запобігання корупції», розпоряджень голови обласної ради від 24 листопада 2023 року № 474-К «Про застосування зовнішнього контролю» від 07 грудня 2023 року № 526-К «Про застосування зовнішнього контролю». Уповноваженій особі з питань запобігання корупції та виявлення корупції у Житомирській обласній раді, з метою недопущення виникнення подібних ситуацій, врахувати встановленні причини та умови зазначені в цьому акті в роз`яснювальній роботі з питань дотримання вимог Закону України «Про запобігання корупції» серед керівників підприємств, установ та закладів, що є об`єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст та області (том 1 а.с.112-114).
Згідно рішення вісімнадцятої сесії VIII скликання Житомирської обласної ради від 21 грудня 2023 року № 658 «Про звільнення директора Житомирського обласного спортивного ліцею Житомирської обласної ради ОСОБА_1 » із позивачем було розірвано контракт на підставі пункту 9 частини 1 статті 36 Кодексу законів про працю України у зв`язку з неможливістю обіймати посаду керівника закладу загальної освіти, як особою, яка за рішенням суду визнана винною у вчиненні правопорушення, пов`язаного з корупцією (том 1 а.с.20).
На виконання вищезазначеного рішення, 29 березня 2024 року заступником директора з навчально-виховної роботи Житомирського обласного спортивного ліцею Житомирської обласної ради Наталією Левончук було видано наказ № 22-к від 29 березня 2024 року «Про звільнення ОСОБА_1 ». 
Підстава звільнення, як зазначено у наказі: « …керуючись пунктом 9 частини 1 статті 38 Закону України «Про повну загальну середню освіту». У зв`язку із постановою Корольовського районного суду міста Житомира від 30 серпня 2023 року у справі № 296/5057/23, відповідно до якої ОСОБА_1 визнана винною у вчиненні адміністративних порушень, пов`язаних з корупцією, передбачених частиною 1 статті 172-7, частиною 2 статті 172-7 КУпАП, яка набрала законної сили згідно з постановою Житомирського апеляційного суду від 06 листопада 2023 року» (том 1 а.с.21, 156).
24 травня 2024 року виконуючим обов`язки директора Житомирського обласного спортивного ліцею Житомирської обласної ради Олександром Сташенко видано наказ № 39-к від 24 травня 2024 року «Про внесення змін до наказу по ліцею від 29 березня 2024 року № 22-к «Про звільнення ОСОБА_1 ». Зокрема, дослівно: « У констатуючій частині наказу від 29.03.2024 № 22-к «Про звільнення ОСОБА_1 » слова і цифри «пунктом 9 частини 1 статті 38 Закону України «Про повну загальну середню освіту» замінити словами і цифрами «пунктом 9 частини 1 статті 36 Кодексу законів про працю України, пунктом 5 частини 2 статті 38 Закону України «Про повну загальну середню освіту» і далі за текстом» (том 1 а.с.157).
Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються положеннями Конституції України, Кодексу законів про працю України, Законів України «Про повну загальну середню освіту», «Про запобігання корупції». 
Згідно із частиною 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За змістом частини 5 статті 12 ЦПК  України, на суд покладається обов`язок щодо сприяння всебічному і повному з`ясуванню обставин справи шляхом роз`яснення особам, які беруть участь у справі, їх прав та обов`язків, попередження про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяння здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених законом.
Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на розгляд своєї справи у суді, оскільки це буде порушенням права, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий судовий розгляд.
Щодо рішення вісімнадцятої сесії VІІІ скликання Житомирської обласної ради   від 21 грудня 2023 року № 658 «Про звільнення директора Житомирського обласного спортивного ліцею Житомирської обласної ради Корінної Л.В.» колегія суддів зазначає наступне.
Статтею 43 Конституції України кожному гарантовано право на працю та захист від незаконного звільнення.
Відповідно до положень статті 5-1 КЗпП України, держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
Згідно частини 1 статті 21 КЗпП України трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення та організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України (частина 3 статті 21 КЗпП України).
Пунктом 7? статті 36 КЗпП України визначено підстави припинення трудового договору, зокрема, укладення трудового договору (контракту), всупереч вимогам Закону України «Про запобігання корупції», встановленим для осіб, які звільнилися або іншим чином припинили діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, протягом року з дня її припинення.
Відповідно до пункту 9 статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є підстави, передбачені іншими законами.
Особа, яка вчинила корупційне правопорушення або правопорушення, пов`язане з корупцією, однак судом не застосовано до неї покарання або не накладено на неї стягнення у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, пов`язаними з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або такою, що прирівнюється до цієї діяльності, підлягає притягненню до дисциплінарної відповідальності у встановленому законом порядку (частина 2 статті 65-1 Закону України «Про запобігання корупції»).
За приписами статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана або звільнення.
Дисциплінарне стягнення застосовується роботодавцем безпосередньо за виявленням проступку але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку (стаття 148 КЗпП України).
Як убачається із матеріалів справи, 10 листопада 2023 року Житомирською окружною прокуратурою було направлено подання до Житомирської обласної ради про проведення службового розслідування з метою виявлення причин та умов, що сприяли порушенню вимог статті 28 Закону України «Про запобігання корупції» директором Житомирського обласного спортивного ліцею ОСОБА_1 . 
Отже, вирішення питання щодо притягнення позивачки до дисциплінарної відповідальності обмежено строком до 10 грудня 2023 року.
Однак, рішення Житомирської обласної ради про звільнення ОСОБА_1 було прийнято лише 21 грудня 2023 року.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що рішення вісімнадцятої сесії VІІІ скликання Житомирської обласної ради   від 21 грудня 2023 року № 658 «Про звільнення директора Житомирського обласного спортивного ліцею Житомирської обласної ради Корінної Л.В.» прийняте з порушенням строків встановлених законодавством, тому підлягає скасуванню. Доводи апеляційної скарги представника обласної ради в цій частині оскаржуваного рішення є необґрунтованими та неприйнятними.
Щодо наказу заступника директора з навчально-виховної роботи Житомирського обласного спортивного ліцею Житомирської обласної ради Наталії Левончук № 22-к від 29 березня 2024 року «Про звільнення ОСОБА_1 » апеляційний суд зазначає наступне.
Підставою для звільнення позивачки у цьому наказі заначено пункт 9 частини 1 статті 38 Закону України «Про повну загальну середню освіту» та зв`язку із постановою Корольовського районного суду міста Житомира від 30 серпня 2023 року у справі № 296/5057/23, відповідно до якої ОСОБА_1 визнана винною у вчиненні адміністративних порушень, пов`язаних з корупцією, передбачених частиною 1 статті 172-7, частиною 2 статті 172-7 КУпАП, яка набрала законної сили згідно з постановою Житомирського апеляційного суду від 06 листопада 2023 року.
Встановлено, що у подальшому, 24 травня 2024 року виконуючим обов`язки директора Житомирського обласного спортивного ліцею Житомирської обласної ради Олександром Сташенко було видано наказ № 39-к від 24 травня 2024 року, яким внесено зміни до наказу по ліцею від 29 березня 2024 року № 22-к.
Зокрема, слова і цифри «пунктом 9 частини 1 статті 38 Закону України «Про повну загальну середню освіту» замінити словами і цифрами «пунктом 9 частини 1 статті 36 Кодексу законів про працю України, пунктом 5 частини 2 статті 38 Закону України «Про повну загальну середню освіту».
Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 у період з 21 грудня 2023 року по 29 березня 2024 року перебувала на лікарняному по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання, повинна була приступити до роботи 01 квітня 2024 року (том 1 а.с.30-40, 67).
Встановлено, що розпорядженням заступника голови Житомирської обласної ради від 02 квітня 2024 року № 64-к на заступника директора з навчально-виховної роботи Житомирського обласного спортивного ліцею ОСОБА_2 до призначення керівника ліцею із 02 квітня 2024 року тимчасово було покладено виконання обов`язків директора ліцею (том 1, а.с.75).
Положеннями Статуту Житомирського обласного спортивного ліцею закріплено що прийом на роботу та звільнення з роботи педагогічних працівників та інших фахівців відповідно до законодавство здійснює директор ліцею ( пункт 7.6. стаття 7 «Управління ліцеєм» Статуту). Заступник директора з навчально-виховної роботи Житомирського обласного спортивного ліцею такими повноваженнями згідно Статуту не наділений. 
Під час розгляду справи у суді першої інстанції свідки ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підтвердили, що 01 квітня 2024 року ОСОБА_1 після лікарняного вийшла на роботу і проводила нараду із колективом ліцею.
Отже, місцевим судом вірно встановлено, що на день винесення наказу (29 березня 2024 року) позивачка перебувала на лікарняному і ОСОБА_2 не мала повноважень на підписання наказу про звільнення ОСОБА_1 , так як відповідне розпорядження заступника голови Житомирської обласної ради про виконання нею обов`язків директора ліцею було прийнято 02 квітня 2024 року. 
Таким чином, висновки місцевого суду щодо наявності підстав для визнання незаконним та скасування наказу Житомирського обласного спортивного ліцею Житомирської обласної ради № 22-к від 29 березня 2024 року «Про звільнення ОСОБА_1 » відповідають матеріалам справи та вимогам закону, а доводи апеляційної скарги представника ліцею є безпідставними.
За приписами частин 1 та 2 статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Пунктом 5 частини 2 статті 38 Закону України «Про повну загальну середню освіту» передбачено, що не може обіймати посаду керівника закладу загальної середньої освіти особа, яка за рішенням суду визнана винною у вчиненні правопорушення, пов`язаного з корупцією.
ОСОБА_1 працювала на посаді директора Житомирського обласного спортивного ліцею Житомирської обласної ради на підставі переукладеного контракту з 01 липня 2021 року, строк закінчення контракту - 30 червня 2027 року (том 1, а.с.22).
Пунктом 7? статті 36 КЗпП України передбачено, що підставами припинення трудового договору є укладення трудового договору (контракту), всупереч вимогам Закону України «Про запобігання корупції», встановленим для осіб, які звільнилися або іншим чином припинили діяльність, пов`язану із виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, протягом року з дня її припинення.
Беззаперечним є той факт, що позивач, під час виконання посадових обов`язків вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією і судовими рішеннями визнана винною у їх вчиненні та до неї було застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 3400 гривень. Стягнення у вигляді позбавлення права обіймати певну посаду чи займатися певною діяльністю судом до неї не застосовувалось.
Таким чином, оскільки чинним законодавством передбачено пряму норму про заборону обіймати посаду керівника закладу загальної середньої освіти особою, яка за рішенням суду визнана винною у вчиненні правопорушення, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про неможливість задоволення позову у частині поновлення ОСОБА_1 на посаді директора спортивного ліцею, не зважаючи на встановлені судом порушення під час звільнення.
Тому, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо невідповідності в цій частині рішення суду першої інстанції вимогам закону є необґрунтованими.
У той же час, незаконність рішення Житомирської обласної ради та наказу Житомирського обласного спортивного ліцею  про звільнення директора Житомирського обласного спортивного ліцею Житомирської обласної ради зумовлює необхідність вирішення питання щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Суд першої інстанції вірно зазначив в оскаржуваному рішенні, що строк вимушеного прогулу слід рахувати із дня звільнення позивачки (01 квітня 2024 року) по день ухвалення судового рішення – 28 листопада 2024 року.
Враховуючи підтверджений матеріалами справи розмір заробітної плати ОСОБА_1 , оплату перебування її на лікарняному, кількість відпрацьованих робочих днів до звільнення, час вимушеного прогулу, у відповідності до пунктів 2, 5, 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України№ 100 від 08 лютого 1995року, суд першої інстанції вірно визначив розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який підлягає до стягнення, і з яким і погоджується апеляційний суд. 
Щодо позовної вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно із положеннями статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» зазначено, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
За правилами статті 237-1 КЗпП України, відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.
Підставою для відшкодування моральної шкоди є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
У частині 3 статті 12, частинах 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК).
Місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку, що в обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів заподіяння їй Житомирським обласним спортивним ліцеєм матеріальної та моральної шкоди внаслідок звільнення і такі докази не встановлені у судовому засіданні.
Приймаючи остаточне рішення у справі, суд апеляційної інстанції враховує, що, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain, серія A, N 303-A, § § 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland, N 49684/99, § 2)).
Доводи апеляційних скарг сторін містять суб`єктивне тлумачення апелянтами як обставин справи, так і норм діючого законодавства, направлене на переоцінку доказів, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що місцевим судом при ухваленні рішення були належним чином оцінені подані сторонами докази, повно встановлені фактичні обставини справи, а доводи апеляційних скарг не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення суду, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.
Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення.
Відтак, у відповідності до положень статті 375 ЦПК України, колегія дійшла висновку про наявність підстав для залишення апеляційних скарг без задоволення, а оскаржуваного рішення місцевого суду – без змін.
Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки у задоволенні апеляційних скарг відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи немає.
Керуючись ст. ст. 258, 259, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Житомирської обласної ради та Житомирського обласного спортивного ліцею Житомирської обласної ради залишити без задоволення, а рішення Корольовського районного суду міста Житомира від 28 листопада 2024 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений: 19 листопада 2025 року.