Справа № 308/4007/25

ПОСТАНОВА
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.11.2025                 м. Ужгород

Суддя Закарпатського апеляційного суду Бисага Т.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника-адвоката Русінко В.В. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатського апеляційного суду від 08 травня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП,
В С Т А Н О В И В:
       Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 травня 2025 року, громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
       Стягнуто з громадянина України  ОСОБА_1 , на користь держави 605,60 (шістсот п`ять гривень 60 коп.) судового збору.
З постанови суду слідує, що 15.03.2025 року о 10 год. 35 хв. в м. Ужгород, вул. М. Польового, 4, водій ОСОБА_1 керував «BMW», НОМЕР_1 перебуваючи в стані наркотичного сп`яніння, огляд на стан сп`яніння проводився у встановленому законом порядку у медичному закладі та підтверджується висновком лікаря нарколога, чим порушив п. 2.9 ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
На зазначену постанову суду, захисник-адвокат Русінко В.В. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій ставить питання про призначення токсилогічного дослідження взірця сечі ОСОБА_1 за допомогою іншого медичного обладнання, дозволеного МОЗ України на предмет вмісту наркотичних засобів, або лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції із наданням сертифікату відповідності. Проведення контрольного токсикологічного дослідження доручити фахівцям КНП «закарпатський обласний медичний центр психологічного здоров`я та медицини залежностей» Закарпатської обласної ради, що знаходиться за адресою: вул.Мартина Сергія, буд.4А, Ужгород, Закарпатська область. В разі, якщо судом з тих чи інших підстав буде відмовлено у клопотанні про призначення токсилогічного дослідження, то скасувати оскаржувану постанову судді та закрити провадження у справі за відсутності складу адміністративного правопорушення у відповідності до п.1 ст.247 КУпАП. Вважає оскаржувану постанову суду незаконною, яка не відповідає фактичним обставинам справи, винесена з порушенням матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню. Зазначає, що протокол не відповідає обставинам справи та вимогам закону. Звертає увагу, що ОСОБА_1 заперечує свою провину в керуванні транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння та вживання наркотичних засобів взагалі, а також просить врахувати той факт, що у висновку щодо результатів медичного огляду, з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного або іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №249 від 15.03.2025 – є ряд неточностей. Зазначає, що тест за допомогою якого проводилось дослідження, а саме «Sniper» є попереднім дослідженням, а також за певних обставин може бут неточним. Для отримання заключного результату необхідно використовувати більш специфічний альтернативний метод, заключний діагноз повинен бути встановлений лікарем після оцінки всіх клінічних та лабораторних даних. Вважає, що оскільки ОСОБА_1 не погоджувався з результатами тесту «Sniper» та заперечував вживання наркотиків, необхідно було провести лабораторне дослідження сечі ОСОБА_1 за допомогою більш досконалого методу (газова хроматографія, масс/спектрометрія), чого зроблено не було. Зазначає, що в діях працівників поліції наявні грубі порушення, зокрема не роз`яснено право ОСОБА_1 скористатися правовою допомогою, а також на його усну вимогу працівниками поліції усно відмовлено скористатись такими послугами, чим грубо порушено його права та вимоги ст.268 КУпАП. Зазначає, що працівниками поліції не здійснювалася безперервна відео фіксація документування і розгляду адміністративної справи або в разі її відсутності не залучено двох осіб в якості понятих.
В судове засідання апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисник-адвокат Русінко В.В. не з`явилися, проте адвокат направив клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з зайнятістю в іншому судовому засіданні в якості адвоката, яке відбудеться у Виноградівському районному суді Закарпатської області.
Судом відхилене заявлене клопотання, оскільки судовий розгляд справи за клопотаннями захисника уже неодноразово відкладався. Крім того, враховуючи тривалий час перебування справи в провадженні суду апеляційної інстанції, з метою дотримання процесуальних строків розгляду справи, апеляційний суд дійшов висновку про можливість перегляду постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги сторони захисту, у відповідності до вимог ст. 294 КУпАП, за їх відсутності.
У цьому контексті, суд апеляційної інстанції враховує практику Європейського Суду з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України» (справа №3236/03 від 03.04.2008), у якому зазначено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан судового провадження. Отже, будь-яких підстав, що унеможливлюють проведення судового розгляду за відсутності правопорушника чи його представника, апеляційний суд не вбачає.
Вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши мотиви і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.
Апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги згідно з положеннями ст. 294 КУпАП.
Згідно положень ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти вмотивоване законне рішення.
Апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення вказаних вимог дотримався.
Незважаючи на доводи апеляційної скарги, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується сукупністю належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів, зібраних та поданих до суду працівниками поліції відповідно до вимог ч. 2 ст. 251 КУпАП.
Згідно п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин. Порушення цієї заборони тягне за собою адміністративну відповідальність за ст. 130 КУпАП.
Висновки суду першої інстанції щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП відповідають фактичним обставинам справи, підтверджуються наявними і дослідженими судом доказами.
З матеріалів справи та досліджених доказів апеляційним судом встановлено, що 15.03.2025 року о 10 год. 35 хв. в м. Ужгород, вул. М. Польового, 4, водій ОСОБА_1 керував «BMW», НОМЕР_1 перебуваючи в стані наркотичного сп`яніння, огляд на стан сп`яніння проводився у встановленому законом порядку у медичному закладі та підтверджується висновком лікаря нарколога, чим порушив п. 2.9 ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Незважаючи на заперечення стороною захисту вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, така повністю підтверджується сукупністю зібраних по справі, досліджених суддею місцевого суду та наведених у постанові доказів.
Зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №272010 від 15.03.2025 року, яким зафіксовано обставини вчиненого правопорушення та який відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, як щодо змісту, так і щодо форми; карткою обліку адміністративного правопорушення від 15.03.2025 року; копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №1275247 від 15.03.2025 року, якою гр. ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП; висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 15.03.2025 року № 2249, висновок огляду - перебуває у стані наркотичного сп`яніння; розпискою гр. ОСОБА_1 від 15.03.2025 року про залишення на зберігання транспортного засобу марки «BMW», НОМЕР_1 ; направленням на огляд водія транспортного засобу/громадян з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебуванням під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 15.03.2025; наявними у матеріалах справи та дослідженими в судовому засіданні відеозаписами з нагрудних відеореєстраторів поліцейських з місця події, що містяться на DVD-диску, що додано до протоколу.
Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.
Проаналізувавши досліджені докази, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі стороною захисту, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та передбаченими способами. Відповідно відсутні будь-які сумніви у їх достовірності та істинності.
Під час розгляду справи апеляційним судом не здобуто будь-яких даних, які б давали підстави вважати, що працівник патрульної поліції ОСОБА_2 був упереджений при складанні протоколу щодо ОСОБА_1 , і що в нього були підстави фальсифікувати такий. Тому, суд приходить до висновку, що вказаний поліцейський при виконанні своїх функціональних обов`язків діяв у межах наданих йому повноважень, протокол ним складено згідно з вимог «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом МВС України і МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735.
Крім того, огляд водія ОСОБА_1 за його згоди, проводився лікарем ОСОБА_3 , яка будучи кваліфікованим фахівцем, встановила факт перебування останнього у стані наркотичного сп`яніння та склала про це відповідний висновок (а.с. 7).
На підставі викладеного, апеляційний суд дійшов до переконання, що висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №249 від 15.03.20254, всупереч доводів апеляційної скарги, є належним та допустимим доказом по справі, у зв`язку з чим, в сукупності з іншими дослідженими по справі доказами, вважає за необхідне покласти в основу рішення, як такий, що дійсно підтверджує перебування ОСОБА_1 у стані наркотичного сп`яніння під час керування транспортним засобом.
Також апеляційний суд звертає увагу на те, що процедура проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та оформлення результатів такого огляду, визначена Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 № 1452/735 (далі Інструкція).
Згідно з пунктом 2 розділу І цієї Інструкції, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі – поліцейського) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Пунктом 12 розділу ІІ Інструкції передбачено, що у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу І цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.
Згідно з пунктами 7 та 8 розділу ІІІ цієї Інструкції проведення лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини обов`язкове. Метою лабораторного дослідження є виявлення або уточнення наявних речовин, що здатні спричинювати стан сп`яніння.
Слід звернути також увагу, що діагноз лікаря, який вноситься до акта медичного огляду і на підставі якого в подальшому лікарем видається висновок, ставиться лікарем не тільки на підставі результатів тестування, а він звертає увагу на клінічну картину, тобто на те, як водій себе поводить і на наявність ознак наркотичного сп`яніння: звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло, почервоніння очей, сповільненість або навпаки підвищена жвавість, нечіткість при виконанні координаторних проб, ступінь порушення реакції та інші ознаки, які вказують на можливий стан сп`яніння.
Клінічні дані в поєднанні із результатом експрес-тесту дають можливість визначити, чи знаходиться людина під дією наркотичних речовин.
Огляд ОСОБА_1 на стан наркотичного сп`яніння проводився лікарем у закладі охорони здоров`я та жодних порушень порядку проведення такого огляду, всупереч тверджень сторони захисту, не виявлено, висновок у встановленому законодавством порядку не оскаржений та не спростований апелянтом під час апеляційного перегляду справи.
Отже висновок поліцейських про перебування водія у стані наркотичного сп`яніння підтверджується належним доказом та не спростовується апелянтом.
При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що заключний діагноз про перебування ОСОБА_1 у стані наркотичного сп`яніння, був встановлений лікарем-наркологом після оцінки всіх клінічних та лабораторних даних, при цьому позитивна проба на сп`яніння будь-якого походження, яку було виявлено із використанням технічних засобів, експрес-тестів або інших методів, є підтвердженням знаходження особи у стані сп`яніння, а протокол про адміністративне правопорушення - підставою для притягнення її до відповідальності згідно з чинним законодавством, у тому числі водіїв за керування транспортними засобами у стані сп`яніння.
Безпідставними апеляційний суд вважає доводи захисника щодо незалучення свідків до складання протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки з матеріалів справи вбачається, що зупинка транспортного засобу, пропозиція пройти огляд на стан сп`яніння та направлення ОСОБА_1 на огляд, а в подальшому складання протоколу про адміністративне правопорушення було зафіксовано технічним засобами відеозапису – бодікамерами працівників поліції, які долучено до матеріалів справи, а тому твердження апелянта про не залучення свідків апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки факт здійснення відеофіксації адміністративного правопорушення виключає необхідність участі свідків під пропозиції пройти огляд на стан сп`яніння та складання протоколу про адміністративне правопорушення, що узгоджується з п. 4 Порядку № 1103.
Також необґрунтованими є доводи апеляційної скарги що відеозапис не є безперервним, так як із наявного в матеріалах справи відеозапису простежується, що він є безперервним, з нього простежується чітка послідовність та відповідність дій працівників поліції, що узгоджується із поведінкою ОСОБА_1 , а тому за відсутності належних, достатніх та допустимих доказів в апеляційного суду відсутні підстави вважати, що наявний в матеріалах справи відеозапис є монтажем.
Оскільки вказаний відеозапис містить інформацію, що повністю узгоджується зі змістом обставин, викладених як у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №272010 від 15.03.2025 року, так й у долучених до нього доказах, а тому відсутні будь-які сумніви в належності та допустимості.

Разом з тим, апеляційний суд зазначає, що нормами КУпАП не передбачено долучення до протоколу повністю всього безперервного відеозапису. Те, в якому обсязі надається відеозапис відноситься виключно до дискреційних повноважень працівників поліції. 

Незгода апелянта з оцінкою судом доказів, не є підставою для зміни або скасування постанови суду першої інстанції, виходячи з того, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, й суд оцінює всі докази безпосередньо як кожного доказу окремо, так й у взаємозв`язку.

Щодо доводів сторони захисту, що в діях працівників поліції наявні грубі порушення, зокрема не роз`яснено право ОСОБА_1 скористатися правовою допомогою, а також на його усну вимогу працівниками поліції усно відмовлено скористатись такими послугами, чим грубо порушено його права та вимоги ст.268 КУпАП, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно ч. 4 ст. 256 КУпАП, при складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені ст. 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Наданим відеозаписом з нагрудної бодікамери працівника поліції, який є належним, допустимим та переконливим, оскільки відеозапис містить усі необхідні складові для визнання його даних доказами, зібраними в установленому законом порядку, зафіксований факт роз`яснення ОСОБА_1 його права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, про що також має місце відмітка у протоколі, що свідчить про те, що останньому були роз`яснені його права та обов`язки.

Апеляційний суд звертає увагу, що жодний нормативно-правовий акт не передбачає необхідної присутності адвоката під час проходження водієм огляду на стан сп`яніння, а також обов`язку працівника поліції при огляді водія на стан сп`яніння та при складанні протоколу за результатами огляду забезпечити участь захисника, і це дає підстави для відхилення доводів апелянта.
       Отже, апеляційним судом не встановлено порушень порядку проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння, визначеного Інструкцією. Також, відсутні обставини, які б доводили упередженість або будь-яку зацікавленість працівника поліції у результатах розгляду справи або притягненні особи до адміністративної відповідальності.
       Слід зазначити і те, що будь-яких зауважень чи заперечень щодо оформлення протоколу щодо ОСОБА_1 , він та його захисник не зазначали, із заявами про неправильність дій чи порушення його прав при складанні протоколу до компетентних органів не звертались і матеріали справи таких не містять.
Підстав вважати, що в процесі встановлення обставин справи зі сторони органів поліції на особу, яка притягнута до адміністративної відповідальності, чинився тиск, необ`єктивне ставлення до правопорушника з боку працівників поліції, в апеляційного суду немає.
Отже, невизнання ОСОБА_1 своєї вини у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, апеляційним судом розцінюється як лінія захисту з метою уникнення адміністративної відповідальності.
При розгляді справи цим доказам суд дав належну оцінку, а тому твердження адвоката Русінко В.В. в апеляційній скарзі про те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, не знайшли свого підтвердження і такі апеляційним судом відхиляються.
Всі інші доводи, наведені захисником в апеляційній скарзі, були предметом ретельного дослідження та змістовного аналізу судом першої інстанції, цілком спростовані висновками, наведеними судом у постанові, інших відомостей, які б могли вплинути на постановлення іншого рішення матеріали справи не містять.
Аналогічні посилання в апеляційній скарзі носять загальний характер та є суб`єктивними, у зв`язку з чим апеляційний суд приходить висновку, що немає необхідності наводити спростування на кожен аргумент апелянта, викладений ним у поданій апеляційній скарзі.
При цьому апеляційний суд керується висновком ЄСПЛ, зроблений ним у справі «Серекін та інші проти України» від 10.02.2010 року, де в п. 51 Суд вказав, що хоча пункт 1 статті Конвенції (Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, однак його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.
Суддею першої інстанції досліджені та перевірені доказами обставини, які поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, що ставилось йому за провину.
Доводи апеляційної скарги також не спростовують доведеність ОСОБА_1 вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а відтак визнаються такими, що спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.
Щодо клопотання сторони захисту про призначення токсилогічного дослідження взірця сечі ОСОБА_1 за допомогою іншого медичного обладнання, дозволеного МОЗ України на предмет вмісту наркотичних засобів, або лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції із наданням сертифікату відповідності, то апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що в задоволені такого слід відмовити, оскільки в матеріалах справи міститься висновок експерта щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебуванням під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №249 від 15.03.2025, яким підтверджується, що ОСОБА_1 перебував у стані наркотичного сп`яніння, який проводився у встановленому законодавством порядку, 
Таким чином, обґрунтування вимог апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції законодавства при винесенні постанови, яке полягало у не з`ясуванні місцевим судом всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не знайшло свого підтвердження при апеляційному перегляді.
Також, судом першої інстанції з урахуванням вимог ст. 33 КУпАП, зокрема, характеру вчиненого правопорушення, особи порушника та обставин справи, правильно вирішено питання про кваліфікацію діянь ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП і накладено стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік відповідно до санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що хоч і є суворим, проте безальтернативним видом стягнення.
З таким висновком суду першої інстанції погоджується і суд апеляційної інстанції і уважає, що з врахуванням наведених обставин, допущене ОСОБА_1 порушення правил дорожнього руху є грубим та потенційно небезпечним як для самої особи, яка керує транспортним засобом, що є джерелом підвищеної небезпеки, так і для інших учасників дорожнього руху, тяжкість ймовірних наслідків.
Враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку, що адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_1 відповідає характеру вчиненого правопорушення, встановлене у межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому підстав для його зміни, навіть з урахуванням даних про його особу, не вбачається.
Порушень вимог закону, які б ставили під сумнів доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та необґрунтованість накладеного на нього адміністративного стягнення, не вбачається, відтак постанова суду є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування немає, а тому апеляційна скарга захисника-адвоката Русінко В.В. в інтересах ОСОБА_1 , задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. 294 КупАП, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу захисника-адвоката Русінко В.В. в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатського апеляційного суду від 08 травня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП КУпАП, - залишити без змін.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає

Суддя Т.Ю. Бисага