Справа № 466/3107/25                        Головуючий у 1 інстанції: Ковальчук О.І. 
Провадження № 22-ц/811/2214/25                Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

25 вересня 2025 року м.Львів

Справа № 466/3107/25
       Провадження №  22-ц/811/2214/25

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,
суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.
секретар Іванова О.О.
з участю:  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 
розглянув апеляційну скаргу  ОСОБА_4 , яка підписана його представником ОСОБА_1 , на ухвалу Шевченківського районного суду міста Львова, постановлену у м.Львові 30 травня 2025 року у складі судді Ковальчука О.І. у справі за скаргою ОСОБА_4 на дії державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та зобов`язання до вчинення дій, -

встановив:

3 квітня 2025 року ОСОБА_4 звернувся до суду з цією скаргою. Просив визнати неправомірною відмову начальника Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Савойника Р. щодо зняття арешту, накладеного на все його (заявника) майно на підставі постанови про арешт майна боржника від 10 січня 2019 року, винесеної державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Головного територіального управління юстиції у Львівській області Яремком М.В. у ВП №57152892; скасувати арешт, накладений у цьому виконавчому провадженні на все майно, яке належить йому ( ОСОБА_4 ) на підставі постанови державного виконавця Яремка М.В. від 10 січня 2019 року; стягнути з Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції витрати на правову допомогу в розмірі 10 000 грн. В обґрунтування скарги ОСОБА_4 посилається на те, що постановою апеляційного суду від 5 липня 2018 року частково задоволено його (заявника) апеляційну скаргу. Змінено рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 2 жовтня 2017 року та вирішено стягувати з нього ( ОСОБА_4 ) на користь ОСОБА_2 аліменти на ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), щомісячно на кожну дитину в розмірі по 1 200 грн., які підлягають індексації відповідно до закону, починаючи з 18 липня 2017 року до досягнення дітьми повноліття. Вказує, що за письмовою заявою ОСОБА_2 від 5 вересня 2018 року та долученого до неї оригіналу виконавчого листа від 5 липня 2018 року у цивільній справі № 466/5129/17 2 жовтня 2018 року Шевченківським відділом ДВС у м. Львові ЗМУМЮ відкрито виконавче провадження №57152892 про стягнення з нього ( ОСОБА_4 ) аліментів на 2 малолітніх дітей. У цьому виконавчому провадженні 10 січня 2019 року державним виконавцем винесена постанова про накладення арешту на майно боржника. Заборгованість по аліментах на той час складала 24 683,87 грн. Вказує, що про наявність заборгованості у мотивувальній частині постанови не зазначено, а сам арешт накладено «з метою усунення можливості відчуження майна боржником» та на виконання вимог ст. ст. 18, 56 Закону України «Про виконавче провадження». У цій постанові державним виконавцем зазначено із посиланням на абз. 3 ч. 2 ст. 56 цього Закону, що «постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна». При ознайомленні із матеріалами ВП №57152892 встановлено, що про наявність у нього (заявника) майна державному виконавцю було відомо ще в травні 2018 року, оскільки на підставі поданого ОСОБА_2 виконавчого листа від 13 жовтня 2017 року у цивільній справі № 466/5129/17 24 травня 2018 року відкрито ВП №56456682, у якому 3 вересня 2018 року винесена постанова про накладення арешту на його майно. Єдиним документом, яким підтверджується наявність майна у боржника ОСОБА_4 , є Інформація (Витяг) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, який сформований 10 січня 2019 року. Усі скеровані запити у відповідні державні органи щодо надання державному виконавцю інформації про наявність у боржника ОСОБА_4 рухомого/нерухомого майна на праві власності залишились без відповіді, про що свідчать матеріали виконавчого провадження №57152892. Арешт накладено на нерухоме майно у розмірах, що перевищують суми стягнення, передбачені ч.3 ст.56 Закону України «Про виконавче провадження». Так, державним виконавцем Шевченківського відділу ДВС у м. Львові ЗМУМЮ накладено арешт на наступне майно: квартиру АДРЕСА_1 , гаражне приміщення на АДРЕСА_2 та квартиру АДРЕСА_3 . Заборгованість по аліментах у ВП №57152892 від 2 жовтня 2018 року виникла ще з 2017 року внаслідок того, що стягувач ОСОБА_2 протягом 2016-2018 років, проживаючи у росії, дистанційно розлучилася з ОСОБА_4 . Аліменти після набрання законної сили постановою суду апеляційної інстанції від 5 липня 2018 року систематично сплачувалися, про що свідчить Розрахунок, наявний у матеріалах провадження. Однак, погасити заборгованість у сумі 29,2тис. грн., яка утворилася до 1 липня 2018 року, не було можливості, оскільки батько боржника - інвалід 2-ої групи, важко хворів та помер у жовтні 2018 року, а значні кошти були необхідними на лікування батька. Оскільки рішення Шевченківського районного суду м. Львова у цивільній справі №466/5129/17 постановою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 5 липня 2018 року було змінено, про що вказано вище, 2 жовтня 2018 року була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження № 56456682 та припинено чинність арешту майна боржника, а також скасовані інші заходи примусового виконання рішення. Відтак, постанова про накладення арешту на майно боржника від 10 січня 2019 року у виконавчому провадженні № 57152892 винесена з порушенням визначених законом строків та є незаконною. Крім того, заявник вказує, що 9 вересня 2021 року колегією суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду у справі № 466/1562/21 ухвалено постанову, відповідно до змісту якої задоволено частково апеляційну скаргу ОСОБА_2 . Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 11 травня 2021 року скасовано та ухвалено нове рішення. Позов ОСОБА_2 задоволено частково. Змінено призначений постановою Апеляційного суду Львівської області від 5 липня 2018 року спосіб стягнення аліментів, який підлягав стягненню з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 на дітей - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно, в розмірі по 1200 гривень на кожну дитину, які підлягають індексації відповідно до закону, починаючи з 18 липня 2017 року до досягнення дітьми повноліття. Стягувати з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину, починаючи з 9 вересня 2021 року і до досягнення дітьми повноліття. При ознайомленні із матеріалами виконавчого провадження №57152892 встановлено, що жодного іншого документу, на підставі якого мало б проводитись стягнення аліментів з ОСОБА_4 в іншому, ніж визначеному 9 вересня 2021 року колегією суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду у справі розмірі немає. Зокрема, у зазначеному виконавчому провадженні відсутні як виконавчий лист у цивільній справі № 466/1562/21 про стягнення аліментів з ОСОБА_4 не в розмірі 1200 грн. на кожну дитину, а в розмірі в розмірі 1/3 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, так і постанова від 09.09.2021 колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду у справі №466/1562/21, якою був змінений у вищевказаний спосіб розмір аліментів. Однак, при зміні розміру аліментів унаслідок зміни рішення суду (як у випадку з виконавчим провадженням №56456682), виконавче провадження №57152892 не закривалось, чинність арешту майна боржника не припинялась, відомості про подачу ОСОБА_2 нового виконавчого листа про стягнення аліментів в іншому розмірі відсутні. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувана про примусове виконання рішення. Натомість, як свідчать матеріали виконавчого провадження № 57152892, із заявою про відкриття виконавчого провадження та новим виконавчим листом до Шевченківського відділу ДВС у м. Львові ЗМУМЮ Юрчишин Н.І. не зверталася. Як встановлено і вже зазначалось вище, державним виконавцем Шевченківського відділу ДВС у м. Львові ЗМУМЮ 10 січня 2019 року накладено арешт на наступне майно: квартиру АДРЕСА_1 , гаражне приміщення на АДРЕСА_2 та квартиру АДРЕСА_3 . При цьому, квартира АДРЕСА_1 є у приватній спільній сумісній власності матері боржника ОСОБА_4 - ОСОБА_7 , її сина, ОСОБА_8 (у якого троє малолітніх дітей) та самого боржника ОСОБА_4 - платника аліментів, у зв`язку з чим порушується їх право вільно володіти, користуватися та розпоряджатися належним їм майном. Станом на жовтень 2021 року заборгованість за аліментами з боку ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 .. Згідно з Розрахунку, проведеного державним виконавцем Шевченківського відділу ДВС у м. Львові ЗМУМЮ, заборгованість становила 21 082,53 грн., що свідчить про те, що після ухвалення рішення апеляційним судом боржник сплачував не тільки поточні аліменти, а й погашав заборгованість по аліментах 2017-2018 років, яка виникла з незалежних від нього причин. Заборгованість по аліментах 2017-2018 років була повністю погашена протягом листопада-грудня 2021 року, тобто на наступний місяць після ухвалення рішення апеляційним судом. Як убачається із Розрахунку, проведеного державним виконавцем Шевченківського відділу ДВС у м. Львові ЗМУМЮ 15 січня 2024 року, починаючи з листопада 2021 року по грудень 2023 року заборгованість зі сплати аліментів у ОСОБА_4 відсутня, сукупний розмір переплати боржника ОСОБА_4 зі сплати аліментів відповідно до вищезгаданого виконавчого документа станом на 15 січня 2024 року становить 8 147,41грн. Із Розрахунку, проведеного державним виконавцем Шевченківського відділу ДВС у м.Львові ЗМУМЮ 6 лютого 2025 року вбачається, що з листопада 2021 року по січень 2025 року, заборгованість зі сплати аліментів у ОСОБА_4 відсутня, розмір переплати боржника ОСОБА_4 зі сплати аліментів станом на 6 лютого 2025 року становить 3809,51грн. При цьому, нарахування аліментів, починаючи з 9 вересня 2021 року, проводилось у розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) ОСОБА_4 щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину, тобто в сумі: 2021 рік: листопад - 4246,66 грн., грудень - 5087,33 грн.; з січня 2022 року по січень 2025 року - 4312,00 грн. Переплата розміру аліментів станом на 6 лютого 2025 року становила 3809,51грн., про що зазначено вище. Наголошує, що борг як такий відсутній, адже боржник сплатив усі платежі, а не зняття арешту в даному випадку з об`єктів нерухомості, що знаходяться за адресами: АДРЕСА_4 , АДРЕСА_2 та АДРЕСА_5 позбавляє платника аліментів права розпоряджатися належним йому майном. Платоспроможність платника підтверджується наявними коштами на рахунку, на які може бути звернено стягнення, зокрема: виписка по картці/рахунку НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) від 27 лютого 2025 року, відповідно до якого баланс на кінець періоду складає: 10 417,50 грн. Окрім цього, про наявність доходів у ОСОБА_4 свідчить і подана ним у встановленому Законом порядку підписана електронним підписом податкова декларація про майновий стан і доходи за звітний (податковий) період (2024 рік). З огляду на наведене, арешт на майно боржника, накладений постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Львові ЗМУМЮ від 10 січня 2019 року повинен бути знятий, а відомості про боржника - виключені з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Єдиного реєстру боржників. За вказаних обставин, наявність арешту (обтяження), накладеного на майно, порушує право ОСОБА_4 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на вільне володіння, користування та розпорядження таким майном (ст. 317 ЦК України), внаслідок чого вони позбавлені змоги вільно розпоряджатись своїм майном. Відповідно до п. 7 ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника. Проте, державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Львові ЗМУМЮ, вказані вимоги Закону України «Про виконавче провадження» не виконуються, а безпідставне обтяження у виді арешту вже тривалий час порушує право скаржника та інших співвласників нерухомого майна, внаслідок чого вони позбавлені можливості в повному обсязі володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном на власний розсуд. 28 лютого 2025 року представник скаржника - адвокат Дяків Б.З. звернувся із письмовою заявою про зняття арешту з майна боржника до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові, у якій, із наведенням обґрунтувань та посилань на вимоги Закону, було висловлено прохання зняти арешт, накладений на майно на підставі постанови від 10 січня 2019 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження державним виконавцем. 25 березня 2025 року представником скаржника отримано відповідь за підписом начальника Шевченківського ВДВС у м. Львові Р. Савойник за №18 від 18 березня 2025 року, у якій із посиланням на п. 7 ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» відмовлено у знятті арешту з майна боржника ОСОБА_4 з мотивів відсутності правових підстав, оскільки забезпечити виконання рішення зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № 57152892 у інший спосіб ніж накладення арешту на майно боржника неможливо. Вказана відмова є незаконною, а посилання на ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» є безпідставним. На підставі п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягало закінченню ще у 2021 році з підстав скасування рішення суду першої інстанції та зміни рішення суду апеляційної інстанції, на підставі якого був виданий виконавчий документ і, відповідно, повинен мав бути скасований арешт, накладений на майно боржника. Закон містить норму, яка прямо зобов`язує державного виконавця винести постанову про закінчення виконавчого провадження у разі скасування рішення на підставі якого був виданий виконавчий документ, із подальшим зняттям арешту з майна боржника. За вказаних обставин, державний виконавець зобов`язаний був закінчити виконавче провадження відносно скаржника та зняти накладений на його майно арешт. Однак, вимоги закону не були виконані та постанова про закінчення виконавчого провадження та зняття арешту з майна боржника не винесена. Окрім цього, борг по сплаті аліментів на 2-х неповнолітніх дітей у ОСОБА_4 відсутній, адже боржник сплатив усі платежі, існує переплата по аліментах та у боржника наявний сталий дохід, який документально підтверджено, що, відповідно до п. 7 ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», є підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника. З відповіді начальника Шевченківського ВДВС у м. Львові Р.Савойника від 18 березня 2025 року за № 18 вбачається, що зняття арешту з майна боржника є неможливим з мотивів відсутності правових підстав. Проте, жодних законних підстав для продовження обтяження на майно немає, а тому право скаржника підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна. Просить скаргу задовольнити.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Львова від 30 травня 2025 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_4 на дії державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та зобов`язання до вчинення дій, а саме: скасування арешту, накладеного у виконавчому провадженні №57152892 на все майно, яке належить боржнику ОСОБА_4 , на підставі постанови державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Головного територіального управління юстиції у Львівській області Яремко Маркіяна Вікторовича від 10 січня 2019 року.

Ухвалу суду через свого представника Дяківа Б.З. оскаржує ОСОБА_4 . Вважає ухвалу суду незаконною та необґрунтованою. Просить таку скасувати та прийняти нове рішення про задоволення скарги. Зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги, що державним виконавцем накладено арешт на нерухоме майно боржника у розмірах, що значно перевищують суми стягнення, а також, те що арешт накладено на майно інших осіб, яким це майно належить на праві спільної сумісної та часткової власності разом з боржником. Вказує, що державним виконавцем накладено арешт на нерухоме майно боржника у розмірах, що значно перевищують суми стягнення, передбачені п.3 ст.56 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: квартиру на АДРЕСА_4 ; гараж на АДРЕСА_2 ; квартиру на АДРЕСА_6 , яка перебуває у спільній сумісній та частковій власності боржника та інших осіб (його матері та брата). Стверджує, що державним виконавцем при накладенні арешту на нерухоме майно у розмірах, що значно перевищують суми стягнення, порушенні вимоги ч. 3 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої арешт на майно накладається у розмірі суми стягнення заборгованості з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно або на окремі речі. Вказує, що арешт на майно ОСОБА_4 накладено постановою державного виконавця від 10 січня 2019 року за письмовою заявою ОСОБА_2 від 5 вересня 2018 року та долученого до неї оригіналу виконавчого листа від 5 липня 2018 року у справі № 466/5129/17 з метою забезпечення виконання рішення суду про стягнення в користь ОСОБА_2  аліментів на  ОСОБА_5  та ОСОБА_6 , щомісячно, на кожну дитину по 1200  грн., які підлягають індексації відповідно до закону, починаючи з 18 липня 2017 року до досягнення дітьми повноліття.Постановою Львівського апеляційного суду від 9 вересня 2021 року у справі № 466/1562/21 частково задоволено апеляційну скаргу  ОСОБА_2 . Скасовано рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 11 травня 2021 року та ухвалено нове рішення, яким позов  ОСОБА_2  задоволено частково. Змінено призначений  ностановою Апеляційного суду Львівської області від 5 липня 2018 року спосіб стягнення аліментів, який підлягав стягненню з  ОСОБА_4  в користь  ОСОБА_2  на дітей, щомісячно, в розмірі на кожну дитину по 1200 грн., які підлягають індексації відповідно до закону, починаючи з 18 липня 2017 року до досягнення дітьми повноліття. Вирішено стягувати з ОСОБА_4  в користь  ОСОБА_2  аліменти на дітей в розмірі 1/3 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину, починаючи з 9 вересня 2021 року і до досягнення дітьми повноліття. ОСОБА_2 за видачею нового виконавчого листа у справі № 466/1562/21 до суду не зверталась, відповідно, такий не отримувала і не подавала до Шевченківського відділу ДВС у м. Львові та до виконавчої служби заяви про зміну розміру аліментів та завіреної копії постанови Львівського апеляційного суду від 9 вересня 2021 року.Стверджує, що державний виконавець зобов`язаний був закінчити виконавче провадження щодо ОСОБА_4  та зняти накладений арешт на його майно. Однак, постанова про закінчення виконавчого провадження та зняття арешту з майна боржника  не винесена.Судом першої інстанції не досліджувались матеріали виконавчого провадження, а були лише заслухані пояснення представника Шевченківського відділу ДВС у м. Львові.У ВП № 57152892 відсутній виконавчий лист у справі № 466/1562/21 про стягнення аліментів з ОСОБА_4 не в розмірі 1200 грн. на кожну дитину, а в розмірі в розмірі 1/3 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та постанова Львівського апеляційного суду від 9 вересня 2021 року у справі № 466/1562/21, якою був змінений у зазначений спосіб вказаний розмір аліментів.Вказує, що при зміні розміру аліментів внаслідок зміни рішення суду, ВП №57152892 не закривалось, чинність арешту майна боржника не припинялась, відомості про подачу ОСОБА_2  нового виконавчого листа про стягнення аліментів в іншому розмірі  відсутні.Згідно матеріалів ВП № 57152892 із заявою про відкриття виконавчого провадження та новим виконавчим листом до Шевченківського відділу ДВС у м. Львові ЗМУМЮ Юрчишин Н.І. не зверталася.Посилається на те, що станом на жовтень 2021 року заборгованість зі сплати аліментів з боку ОСОБА_4  на користь  ОСОБА_2 , згідно з розрахунку, проведеного державним виконавцем Шевченківського відділу ДВС у м. Львові ЗМУМЮ, становила 21 082,53 грн., що свідчить про те, що після ухвалення рішення апеляційним судом, боржник сплачував не тільки поточні аліменти, а й погашав заборгованість по аліментах за 2017-2018 роки, яка виникла з незалежних від нього причин. Заборгованість по аліментах за 2017-2018 роки повністю погашена протягом листопада-грудня 2021 року, тобто на наступний місяць після ухвалення рішення апеляційним судом.З розрахунку, проведеного державним виконавцем Шевченківського відділу ДВС у м.Львові ЗМУМЮ 15 січня 2024 року вбачається, що починаючи з листопада 2021 року по грудень 2023 року заборгованість по аліментах у ОСОБА_4 відсутня, сукупний розмір переплати боржника зі сплати аліментів відповідно до виконавчого документа станом на 15 січня 2024 року становить 8 147,41 грн. З розрахунку від 6 лютого 2025 року вбачається, що, починаючи з листопада 2021 року по січень 2025 року заборгованість зі сплати аліментів у ОСОБА_4 відсутня, переплата станом на 6 лютого 2025 року становить 3 809,51 грн.Нарахування аліментів, починаючи з 9 вересня 2021 року, проводилось у розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу)  ОСОБА_4  щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину: за листопад 2021 року - 4246,66 грн., грудень 2021 року - 5087,33 грн.; з січня 2022 року по січень 2025 року - 4312,00 грн.  Вказує, що боржник сплатив усі платежі, а не зняття арешту в даному випадку з об`єктів нерухомості, що знаходяться за адресами:  АДРЕСА_7  та АДРЕСА_5 , позбавляє платника аліментів права розпоряджатися належним йому майном. Платоспроможність платника підтверджується наявними коштами на рахунку, на які може бути звернуто стягнення. З виписки по картці/рахунку  НОМЕР_1  ( НОМЕР_3 ) від 27 лютого 2025 року свідчить, що баланс на кінець періоду складає  10 417,50 грн.Крім того, про наявність доходів у ОСОБА_4 свідчить подана ним у встановленому законом порядку, підписана електронним підписом податкова декларація про майновий стан і доходи за звітний (податковий) період - 2024 рік. Станом на день прийняття рішення у справі заборгованість по аліментах відсутня, тобто боржник погасив заборгованість по періодичних платежах у повному обсязі. Стверджує, що з розрахунку виконавчої служби від 6 лютого 2025 року вбачається, що, починаючи з листопада 2021 року по січень 2025 року заборгованість зі сплати аліментів у ОСОБА_4 відсутня, розмір переплати становить 3 809,51 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства. 

Ухвала суду першої інстанції мотивована наступним.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Розділ VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» передбачає можливість звернення сторін виконавчого провадження до суду, який видав виконавчий документ зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення.

Згідно із ч.1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно із ч.1 ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Встановлено, що у Шевченківському відділі державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває на виконанні ВП №57152892 з примусового виконання виконавчого листа №466/5129/17 від 3 вересня 2018 року, виданого Шевченківським районним судом м.Львова, про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 аліментів на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно у розмірі по 1200 грн. на кожну дитину, які підлягають індексації відповідно до закону, починаючи з дня подачі позову (18 липня 2017 року), до досягнення дітьми повноліття.

2 жовтня 2018 року державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Головного територіального управління юстиції у Львівській області Яремко М.В. на підставі ст.ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, яку скеровано сторонам для відома, боржнику - до виконання.

Постановою цього державного виконавця від 10 січня 2019 року про арешт майна боржника в межах ВП №57152892 накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_4 .

Постановою Львівського апеляційного суду від 9 вересня 2021 року у справі № 466/1562/21 скасовано рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 11 травня 2021 року та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_2 задоволено частково. Змінено призначений постановою Апеляційного суду Львівської області від 5 липня 2018 року спосіб стягнення аліментів, який підлягав стягненню з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 на дітей, щомісячно, в розмірі на кожну дитину по 1200 грн., які підлягають індексації відповідно до закону, починаючи з 18 липня 2017 року, до досягнення дітьми повноліття. Вирішено стягувати з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 аліменти на дітей в розмірі 1/3 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину, починаючи з 9 вересня 2021 року і до досягнення дітьми повноліття.

Встановлено, що державним виконавцем Шевченківського ВДВС у м.Львові накладено арешт на майно боржника, а саме: квартиру АДРЕСА_1 ; гаражне приміщення на АДРЕСА_2 та квартиру АДРЕСА_3 .

28 лютого 2025 року представник заявника ОСОБА_1 звернувся до начальника Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м.Львові про зняття арешту з майна боржника, накладеного постановою від 10 січня 2019 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Згідно відповіді начальника Шевченківського ВДВС у м.Львові Савойника Р. за №18, з посиланням на п. 7 ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», відмовлено у знятті арешту з майна боржника ОСОБА_4 з мотивів відсутності правових підстав, оскільки забезпечити виконання рішення зі сплати аліментів у ВП № 57152892 в інший спосіб, ніж накладення арешту на майно боржника неможливо.

Згідно із ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

За наявності заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

Відповідно до ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Згідно із ч. 4 ст. 59 цього Закону підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну «Укроборонпром», акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну «Укроборонпром», державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну «Укроборонпром» або на момент припинення Державного концерну «Укроборонпром» було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності», звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому ст. 11 цього Закону.

Встановлено, що у ОСОБА_4 станом на час винесення оскаржуваної постанови була заборгованість зі сплати аліментів, яка утворилась більш ніж за чотири місяці.

Державним виконавцем в порядку, встановленому діючим законодавством, у межах вчинення дій щодо стягнення аліментів на утримання дітей, було накладено арешт на майно боржника. 

Арешт майна є засобом забезпечення реального виконання рішення суду.

Згідно рішенням Конституційного Суду України від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013 (справа щодо офіційного тлумачення положень п. 2 ч. 2 ст. 17, п. 8 ч. 1 ст. 26, ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження»), право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини та громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист. Набрання судовим рішенням законної сили є юридичною подією, з настанням якої виникають, змінюються чи припиняються певні правовідносини, а таке рішення набуває нових властивостей; основною з цих властивостей є обов`язковість - сутнісна ознака судового рішення як акта правосуддя.

У випадку зняття арешту з майна боржника порушується право стягувача на виконання рішення суду, а отже і на справедливий судовий захист.

Згідно із постановою Верховного Суду у справі №947/36027/21 від 28 серпня 2024 року існування заборгованості, яка підтверджена остаточним і обов`язковим для виконання судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення винесено, підґрунтя для «законного сподівання» на виплату такої заборгованості і становить «майно» цієї особи у розумінні статті 1 Першого протоколу (рішення ЄСПЛ у справі «Агрокомплекс проти України» від 25 липня 2013 року).

Відповідно до постанови Верховного Суду від 14 травня 2025 року у справі № 2/1522/11652/11, законодавець чітко передбачив два випадки, коли державний (приватний) виконавець зобов`язаний зняти арешт з майна боржника, та зазначити про це у відповідній постанові, а саме: у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій); у разі повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

ОСОБА_4 не надав доказів того, що рішення суду, для забезпечення виконання якого було накладено арешт, вчасно ним виконано, відсутність заборгованості, а також доказів того, що боржник або стягувач повідомили про це орган ДВС, що в такому випадку було б підставою для закінчення виконавчого провадження.

ОСОБА_4 не довів, що органом ДВС допущено бездіяльність, яка б суперечила положенням чинного законодавства, наведені ним підстави для скасування арешту майна не передбачені ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до постанови Верховного Суду від 22 квітня 2020 року у справі №641/7824/18 завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим.

Згідно постанови Верховного Суду від 16 березня 2020 року у справі № 137/1649/17 повернення виконавчого документа стягувачу не є підставою для закінчення провадження. Отже, зняття арешту з майна боржника пов`язується із закінченням виконавчого провадження, а не з поверненням виконавчого документа стягувачу.

Сам по собі факт позбавлення можливості ОСОБА_4 розпоряджатись належному йому на праві власності майном, не є підставою для скасування арешту, оскільки рішення Шевченківського районного суду м. Львова у справі №466/5129/17 про стягнення аліментів перебуває на стадії виконання, для дотримання засад Конституції України, ЦПК України, а також виконавчого провадження, визначені Законом України «Про виконавче провадження», зокрема, стосовно обов`язковості виконання судового рішення.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виконання судового рішення, відповідно до рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року у справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Державний виконавець зобов`язаний вживати передбачені Законом «Про виконавче провадження» заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Дії начальника Шевченківського ВДВС у місті Львові ЗМУМЮ та державного виконавця Яремка М.В. у ВП №57152892 відповідають Закону України «Про виконавче провадження», проведені з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішень (вчинення дії), своєчасно та неупереджено. 

З урахуванням встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_4 .

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, які не спростовані доводами апеляційної скарги. Оскаржувана ухвала відповідає вимогам закону. Підстави для скасування оскаржуваного рішення не встановлені.

Керуючись: ст. 367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391, 447 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:
       
Апеляційну  ОСОБА_4 , яка підписана його представником ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Львова від 30 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено і підписано 30 вересня 2025 року.

Головуючий

Судді